Erdők
4 / 6 oldal • Megosztás
4 / 6 oldal • 1, 2, 3, 4, 5, 6
Re: Erdők
//Mivel akció van, Gami egyébként is szólt, hogy hétfő körül tud csak írni és mivel párhuzamos, megvárom őt és Raten-t. Bocsánat a többiektől, legkésőbb pénteken írok, akkor jár le a +5 nap. Ha korábban teszik, akkor értelemszerűen korábban kaptok új kört.//
_________________
Reneszánsz/AoA/Outsiders: Thorhalla Lokidottir/Thordottir; Dr. Stephanie Miller; Jonathan Miller; Olaf Svenson
Mesélő, Einar Thorson/Skurgeson, Eyjolf Ragnar Miller, Gunnhild Morsus/Smed, Svanhild Ragnardottir, Lionheart
Harcimadár, Kaylyn von Hessen; VH: Freydis Einardottir, Victoria Miller; Ultimate: Stephanie Lyesmith, Jonathan Miller
Egyéb karaktereim - Nefadar, Nefi, Fórumanyu
![Erdők - Page 4 Q8r3UTy](https://i.imgur.com/q8r3UTy.jpg)
Thorhalla- Fórumanyu
- Hozzászólások száma : 14971
Hozzászólások régi : 7452
Korábbi szint/kredit : 18.szint - 60 kredit
Aktuális szint/kredit : 33.szint - 135 kredit
Reputation : 59
Join date : 2011. Feb. 19.
Karakteradatok
Főkarakter: Thorhalla
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok: Reneszánsz, Ultimate/Újvilág, Age of Apocalypse, Végtelen Háború, Outsiders -
Re: Erdők
X-BLOG BEJEGYZÉS - MURDERWORLD #13 - 2025.08.01
Utálom a medvéket. Vagyis eddig annyira nem is, hiszen csak állatkertben láttam őket. Na de most, hűha, nagyot ugrottak felfelé a fekete listámon. Miért is? Nos, röviden, mert mindjárt felzabál minket egy. Hosszan mert…nos, ehhez kellenek ám az előzmények is. Egy remek kis nyári szünetet volt hivatott elrontani ez a borzalmas este. Az ágyikóm helyett a salemi erdőben ébredtem, fél tucat diáktársam társaságában. Kaptunk menő X-Men szerkót, de ennyi jó történt majdnem egész este. Onnantól csak gyűltek a rémségek. A műsorvezetőnk, Arcade, jó bíztatásnak tartotta, ha felrobbantja a csapat másik lány tagját, Aliciát. Hát engem meggyőzött, hogy beleéljem magam a játékba, az tuti. Ralf Shaw, Alex Wilder, Antoine Alanian, Zack Blue és Peter Calm, ők az én kis csapatocskám. Mindenki bemutatkozott a maga módját a hopp mesternek, a nézőknek és egymásnak, aztán kezdődhetett a játék. A feladatunk nem volt bonyolult, napkeltéig túl kellett élnünk, ez 4 órát jelentett. Aztán természetesen jött az első legyőzhetetlen akadály. Kaptunk játszótársnak egy hatalmas, lézerlövő, mutánsvadász Őrszemet. Oké, én megpróbáltam kezdeni valamit ellene, összeszervezni a bandát, de senki se volt rá vevő, mondjuk nem is csodálom, esélyünk se lett volna. Jött hát a tartalék tervem, a futás, minél több irányba, na ezt már csípték. A robotka kiszúrta magának a teleportálót, mi többiek pedig eltűnhettünk az erdőben. És ezzel nem csak a közvetlen életveszélyt jelentő gépezettől, de a közvetett életveszélyt jelentő csapattársaimtól is sikerült megszabadulni. Pacsi. Én és Ralf, vagy ahogy én szeretem mondani, Ralfi, egy irányba futottunk, hogy tovább szőjük fantasztikus ismeretségünk fonalát. Rohantunk egy darabig, majd mikor már viszonylag biztonságban éreztük magunkat, egy sziklásabb részen, megálltunk. Jön a kedvenc részem, amikor Ralfi taknyolt egyet, nem esett semmi komolyabb baja, de ezt úgy érzem nem szabad kihagynom egy bejegyzésből se, nehogy elfelejtsük. Ha már így nyugi volt, ideje volt kicsit tisztáznunk a dolgainkat. Mivel Ralfi képessége a vízmanipulálás, az enyém pedig optikai sugarak lövése, azt hiszem egyértelmű, hogy én voltam a főnök. Ki is jelöltem az elsődleges feladatot, búvóhelyet találni. És a magán szférámat is kijelöltem, de gondolhatjátok, mennyire érdekelte. Olyan remekbe szabottra sikerült ez a kis csipkelődés közöttünk, hogy a talaj is beleremegett, szóval nekem is sikerült elesnem. Ott feküdtünk, kettecskén a földön, várva hogy mi is bukkan elő a földből. Mert hogy valami volt alattunk, ebbe biztosak voltunk. A rengés elállt alattunk, de csak rövid időre, mert hamarosan nem sokkal mellettünk folytatódott. És nem telt bele sok idő, mire előbukkant az új jövevény, aki drasztikusan javított az esténk színvonalán.
Bevallom, az első elképzelésem az volt, a sugaraimmal megsütöm, akármi is emelkedik ki a földből. De az a megjelenő vörös szempár annyira aranyos, annyira ártatlan, annyira félelemmel teli volt, nem volt hozzá szívem, még jó is hogy visszafogtam magam. Egy kőlény feje meredt ránk a földből. Én kicsit szkeptikusabb voltam a lénnyel kapcsolatban, de Ralfi egyből a szívébe zárta, és nem telt sok időbe, én magam is. Értett minket, ez megkönnyítette a dolgunkat, de mi meg nem értettük őt, hiszen úgy tűnt nem tud beszélni, ez meg nehezítette a dolgunkat. Minden esetre elboldogultunk vele. Nem jelentett veszélyt, inkább úgy tűnt, mint aki barátkozni akar. És lássuk be, nekünk sem ártottak szövetségesek ebben az őrült játékba. A nevét nem sikerült megtudnunk és a mi beceneveinket se szerette, de annyi baj legyen. Megvolt az első fizikai kapcsolatfelvétel is, ő megbökdösött minket, mi megsimogattuk, szép lassan épülgetett a bizalom. Feltettem hát a nagy kérdést, illetve többet is, de ez volt a legfontosabb, tudott-e valami biztonságos rejtekhelyről. Nem is kellett tovább tépni a számat, elindult a kis lény az egyik irányba, mi pedig követtük. Pár perc séta után meg is érkeztünk a barlangocskához. Túlzás is barlangnak nevezni, hiszen csak egy pár méteres paraméterekkel rendelkező beugró volt. Mégis, üres volt, biztonságos, sőt, még meleg is, a falak jól megszívták magukat nappal, most pedig kieresztették a hőt, legnagyobb örömömre. Kényelmesen elhelyezkedtem a barlangba, beinvitáltam két útitársamat és végre egy rövidke időre biztonságban érezhettem magamat. Nem tartott ugyan túl sokáig, de ezt a részt élveztem. Ami utána következett, azt már kevésbé.
Egészen jól elvoltunk abban a barlangban. Nem csoda hát, hogy amikor nem messze az égen megjelent egy furcsa szivárvány, nem a klasszikus híd stílusban, hanem az ég felé tartva, csak hogy eltűnjön olyan húsz méteres magasságban, egyikünk sem sietett kivizsgálni az ügyet. Még egy kis csevegésre is maradt időnk Ralfival, ez aztán már tényleg nem semmi. Kőbarátocskánk még egy almafát is növesztett, melynek gyümölcsével megkínált minket. Mi megköszöntük és jóízűen befaltunk egy-egy darabot. Elképesztően jól esett a nagy rohangálás után néhány lédús falat és még finom is volt. Ez a kis fickó tényleg egy főnyeremény volt. Persze Arcade értett ahhoz, hogy elrontsa az idillt. Megint megszólalt a hangja, a semmiből, hogy megkavarja a dolgainkat. Három társunkat is elkapták és az Őrszem lábánál tartották fogságban. A kiszabadításért jutalom jár, ha pedig nem segítünk, akkor óránként egy kivégzés. Na már csak ez hiányzott. Az egyetlen tűrhető információ ebből az volt, hogy ezek szerint még egy valaki szabadon volt. Vagy meghalt? Áh, maradjunk inkább a pozitívabb gondolatnál. Akárki is volt az, ha volt esze, ő is minél távolabb menekült az egész káosztól. Mi is ezt tettük. Mégis, kénytelen voltam felvetni az ötletet, hogy valahogy, valami úton módon, valami normális terv alapján, de segítenünk kellene a foglyoknak. Szerencsére Ralfinak ebben a dologban több esze volt. Felsorolta körülbelül az összes érvet az öngyilkos akció ellen, én pedig egyet értettem vele. Se én, se Ralfi, de még a kis kőfickó sem tudtunk tenni semmit az Őrszem ellen. Azért én nem akartam még temetni a dolgot, hiszen volt még bőven időnk kitalálni valamit. A következő perceket a pihenés mellett gondolkodással terveztem tölteni. Sajnos Ralfinak más elképzelései voltak az esténk további részét illetően.
Ralfira rátört a hiszti, egészen egyszerűen megfogalmazva a dolgot. Hogy mennyire volt igazi, azt még szakavatott szememmel is nehéz volt elsőre megállapítani. De kamu volt, szinte biztos vagyok benne. Jól csinálta, ezt meg kell hagyni. Egészen őszintének tűnt, mintha még könnyezni is elkezdett volna. Talán még be is dőlök egy kicsit a dolognak, ha itt megáll, de nem, neki túl kellett feszítenie a húrt, el kellett ordítania magát. No igen, ez már sok volt. Nekem is, meg az erdőnek is. A fák közül hangos állatias üvöltés érkezett válasz gyanánt, jelezve, hogy szívesen fogadja az invitálást egy késői vacsorára. Kis kősegítőnknek több se kellett, fülét farkát behúzva elbújt, amit nem is csodáltam, ha tudtam volna én is így teszek. De én nem tudtam ilyet. Pofozkodni viszont kamaszlány létemre jól tudtam. És most ez kellett is, nekem is, meg Ralfinak is. Leszidtam a kis alakítása miatt, majd amikor alkalmasnak láttam a pillanatot, hatalmas csattanás keretei között lekevertem neki egy pofont. Gyönyörűre sikeredett, ha egyszer kijutunk innen, akkor ezt a felvételt meg kell szereznem, életem legjobban sikerült pofonja lett. Mintha a kéznyomom is ott maradt volna az arcbőrén, a sötétben nehéz volt megállapítani, főleg a saját vöröses világképemben. De egyből megenyhültem, kiadtam magamból a mérgemet. Végül is elkerülhetetlen volt, hogy előbb-utóbb történjen valami. Még kábé 3 óra volt hátra, esélytelen volt, hogy Arcade megengedje, hogy mi mindezt nyugiban, egy barlangban ücsörögve töltsük. Mondjuk úgy, kezünkbe vettük a saját részünket a szórakoztatásból. És így már nem is hangzik az egész akkora marhaságnak.
A tippem bejött, Ralfi a pofon után azonnal összekapta magát, mintha mi sem történt volna. Egyikünk sem tervezett elmozdulni a barlang biztonságából, legalábbis addig nem, míg nem tudtuk biztosan, mivel is álltunk szemben. Három oldalról védve voltunk, csak egyfelől érkezhetett a lény. Elvileg egyedül volt, más hangját nem hallottunk. Egymaga pedig nem keríthetett be minket, így még ha leküzdhetetlennek is bizonyult az a valami, akkor is volt opciónk később elfutni. A terv jónak tűnt. Ralfi közben felszerelkezett, a kis barátunktól kapott egy seprűnyelet, másik kezében pedig az övét szorongatta. Tudom, hogy nem alkalmas, de majdnem elnevettem magam a látványon. Szerencsére sikerült továbbra is komoly képet vágnom. Nehezen, de sikerült. Azt hittem egyeztetés nélkül is világos a terv, de Ralfi azért elkezdte darálni a dolgokat. A legkevésbé sem érdekelt, kinek áruljuk el a jelenlétünket a sugaraimmal, ha azok képesek elintézni a támadónkat. De ha nem képesek, akkor vagyunk zűrben. Ralfi magára vállalta a hős önfeláldozást, pont, ahogy én is terveztem, így kimondva mégsem tűnt olyan jó ötletnek. Ha az én optikai sugaraim nem tudják elintézni azt a valamit, akkor egy faág sem fogja. Mégsem tudtam mit mondani. A tervhez nem volt hozzáfűznivaló, tökéletesen leírta az én elképzeléseimet is. Lássuk be, sok lehetőségünk nem volt. Sugarak, vagy futás. Utóbbival pedig mindketten nem járhattunk jól, hiszen valakit csak üldözőbe vett volna a lény. Minden esetre szép szöveg volt, a nézőközönség biztos bekajálta, szinte már-már én is. A srác tényleg tudta, hogy kell ezt a játékot játszani. Már odáig is elmennék, hogy talán nálam is jobban. Kár, hogy megeszi majd az a valami. Na jó, nem leszek ilyen mocsok. Amúgy is, most jött a nagy jelenet. Ralfi megfogta a kezem és elbúcsúzott. Gyönyörű, bravó, rózsát neki. Mivel lehet ezt überelni? Smárolni csak nem kéne itt már, vagy itt még, valahogy nem az a szitu. A puszi az meg túl barátkozós. Nem, ennyire jóban azért nem voltunk. Meg is üthettem volna. És akkor szimmetrikus lett volna az arca. Nem, mégsem lehetek ennyire jégkirálynő, erre valami kedvesebb reakció kellett. Gyorsan ki is találtam. Az egyik kezemet szabaddá tettem és végigsimítottam a pofon helyét az arcán. Igen, határozottan ott volt a kezem nyoma, még rá is illett volna, ha odaillesztem. Király. Tudok én.
- Te is.
Gondolkodtam valami frappáns jelzőn, amit a végére illeszthettem volna, de minden csak rontott volna a pillanatot. Egyelőre örüljön, hogy nem vágtam még egyszer pofon a magánszférám megsértése miatt. Azt is megkapja majd, ha túl leszünk ezen. Ha túléljük egyáltalán. Elnézve a kis jelenet után előlépő ellenfelünket, nem voltam benne biztos. De hát próba szerencse.
Erős léptek hangja, mély morgás, ezek szűrődtek ki a fák közül. Hamarosan test is társult a hanghoz, de még milyen. Először csak egy vörös szempár tűnt fel. Ez egyáltalán nem tűnt olyan barátságosnak, mint kis kőbarátunk anno. Ez bizony nem haverkodni jött. Hatalmas alakja volt a lénynek. Egy méretes medve talált meg minket. Négy lábon állt, de így is jó másfél méter magas volt. A szája habzott, hatalmas nyálcseppek estek belőle a földre. Úgy 10 méterről vicsorgott ránk. Túl közel és túl messze volt egyszerre. Legszívesebben rohantam volna, ahogy a lábam bírja, de akkor biztos kiszemelt volna magának és üldözőbe vett volna. Arról nem is beszélve, hogy nem tűnt olyan masszívnak a macika. Persze, nagy volt, de távolról nem tűnt olyan áthatolhatatlannak. Mondjuk nem tudhattuk, hogy ez egy szimpla mackó, vagy valami speciális mackó. Simán előfordulhatott, hogy a sugaraim hatástalanok ellene. De mindenképpen az volt a tervem, hogy kipróbálom. Kicsit előléptem a fedezékből, és bár még mindig a barlangból, de jeleztem a medve felé, hogy jöjjön csak nyugodtan. Muszáj volt, túl messze volt ahhoz, hogy bármi hatása legyen a sugaraimnak. Hülyeséget csináltam, még ingereltem is a medvét, de képernyőn eléggé menőn nézhetett ki. Attól függetlenül, hogy majdnem összecsináltam magam a gondolattól, hogy egy medvével kell megküzdenem.
- Gyere mackó, itt vagyunk, kóstolj belénk.
És miért is ne jött volna? Na már most, már megvolt a harci stratégiám a medve ellen. Először is, vártam. Vártam, hogy nekünk rontson. Mintha láttam volna valami ficánkolást még ott a fák között, de nem törődtem vele egyelőre. Csak és kizárólag a medvére koncentráltam. Nem láttam rá esélyt, hogy fogná magát és elsétálna, szóval inkább magunk felé csábítgattam. Ha elindult, akkor pedig türelmesen vártam. Elég éhesnek tűnt, szóval valószínűleg nem kis sebességgel rontott nekünk. Nem húztam az időt, amint beért a lövő távomba, abba a bizonyos 5 méterbe, ahol a sugaraim értek is valamit, a vizoromhoz nyúltam, aktiváltam és sugarat lőttem felé. A fejére céloztam, de a testével, vagy a végtagjaival is megelégedtem, a lényeg a találat volt. A fő hogy egyáltalán megbizonyosodjak, hogy hatásos a lézerem ellene. Ha az volt, akkor nem spóroltam a naftával, addig lőttem, míg harcképtelen nem lett. Ha hatástalannak bizonyult a lézer ellene, akkor két tartalék tervem volt. Az egyik, hogy magunk elé célzok, ezzel egy kisebb krátert teremtve magunk és a medve közé, pont mint a bemutatkozásomnál. A másik pedig, hogy ha akadtak fák még a közelben, amik célzásával esetleg valami akadályt állíthatok a medve útjába, akkor azt lőttem ki, bár ez már inkább egy nagyon kétségbe esett megoldásnak hangzik. Az utóbbi kettő már csak arra lett volna jó, hogy kicsi időt nyerhessek magunknak a további cselekvésre. Ha a három elképzelés közül egyik sem működik, se a lézer nem hatásos, se az akadályok, akkor jön a futás. Illetve először valami elugrás szerűség, mert ha semmi sem volt hatásos, a medve már elért minket, akkor pedig bizonyosan vetődni kell az életünkért. Innentől pedig Ralfi jött. Legalábbis megpróbálok elkecmeregni valameddig, amíg ő hősiesen lefoglalja a medvét a fantasztikus fegyvereivel. Ha sikerül kidolgozni egy 4-5 méteres távot magam és a harcolók között, az már jó. A közelharc nagyon nem volt az erősségem. Igazából a távoli harc sem, semmiféle harc. Csak tudtam optikai sugarakat lőni, ennyi. Ez nem az én pályám volt. Mégis. Hogy ott hagynám-e Ralfit magában? Ez már egy fogósabb kérdés. Nem is tudnám megválaszolni. Egyelőre az is bőven elég lenne, ha kitérnék a közvetlen veszély útjából. De a legjobb mégis az lenne, ha ez a büdös, vad, éhes medve rendesen kiterülne a sugaraimtól, ahogy azt ilyenkor illik. Az öcsém bezzeg nem vitatkozott. De ő mondjuk nem is egy bazi nagy medve.
Nem volt túl rózsás a helyzet. A nagy romantikázás után eljött a csata ideje. Nem tűnt a medve egy Őrszem kaliberű ellenfélnek, de azért veszélyes volt. És éhes, erről se feledkezzünk meg. Nem akartam préda lenni. Nagyon nem. Ezért abba a medvére célzott sugárba mindent beleadtam, pontosság és erő terén is, amim csak volt, csak legyen hatásos. A többi elképzelés inkább csak mentő ötlet volt, hogy ha a medve rendületlenül törne előre, valahogy lelassíthassam, amíg elkeveredek Ralfitól, aki bizony majd hősiesen felveszi ellene a harcot a tervek szerint. Én meg elmenekülök. Vagy mi a szösz. Végül is a medvén múlott minden. Főleg azon, mennyire ellenálló a szentem. Reméltem, hogy nem eléggé. De ha mégis, akkor bizony gond volt. És a gondok valahogy sose kerültek el minket. Szóval, mint mindig, most sem ártott felkészülni a legrosszabbra. De azért igyekeztem elkerülni. Megtettem a magam részét, innen már a többieken múlott minden. És igen, ez a története annak, hogyan is utáltam meg a medvéket egy életre.
Utálom a medvéket. Vagyis eddig annyira nem is, hiszen csak állatkertben láttam őket. Na de most, hűha, nagyot ugrottak felfelé a fekete listámon. Miért is? Nos, röviden, mert mindjárt felzabál minket egy. Hosszan mert…nos, ehhez kellenek ám az előzmények is. Egy remek kis nyári szünetet volt hivatott elrontani ez a borzalmas este. Az ágyikóm helyett a salemi erdőben ébredtem, fél tucat diáktársam társaságában. Kaptunk menő X-Men szerkót, de ennyi jó történt majdnem egész este. Onnantól csak gyűltek a rémségek. A műsorvezetőnk, Arcade, jó bíztatásnak tartotta, ha felrobbantja a csapat másik lány tagját, Aliciát. Hát engem meggyőzött, hogy beleéljem magam a játékba, az tuti. Ralf Shaw, Alex Wilder, Antoine Alanian, Zack Blue és Peter Calm, ők az én kis csapatocskám. Mindenki bemutatkozott a maga módját a hopp mesternek, a nézőknek és egymásnak, aztán kezdődhetett a játék. A feladatunk nem volt bonyolult, napkeltéig túl kellett élnünk, ez 4 órát jelentett. Aztán természetesen jött az első legyőzhetetlen akadály. Kaptunk játszótársnak egy hatalmas, lézerlövő, mutánsvadász Őrszemet. Oké, én megpróbáltam kezdeni valamit ellene, összeszervezni a bandát, de senki se volt rá vevő, mondjuk nem is csodálom, esélyünk se lett volna. Jött hát a tartalék tervem, a futás, minél több irányba, na ezt már csípték. A robotka kiszúrta magának a teleportálót, mi többiek pedig eltűnhettünk az erdőben. És ezzel nem csak a közvetlen életveszélyt jelentő gépezettől, de a közvetett életveszélyt jelentő csapattársaimtól is sikerült megszabadulni. Pacsi. Én és Ralf, vagy ahogy én szeretem mondani, Ralfi, egy irányba futottunk, hogy tovább szőjük fantasztikus ismeretségünk fonalát. Rohantunk egy darabig, majd mikor már viszonylag biztonságban éreztük magunkat, egy sziklásabb részen, megálltunk. Jön a kedvenc részem, amikor Ralfi taknyolt egyet, nem esett semmi komolyabb baja, de ezt úgy érzem nem szabad kihagynom egy bejegyzésből se, nehogy elfelejtsük. Ha már így nyugi volt, ideje volt kicsit tisztáznunk a dolgainkat. Mivel Ralfi képessége a vízmanipulálás, az enyém pedig optikai sugarak lövése, azt hiszem egyértelmű, hogy én voltam a főnök. Ki is jelöltem az elsődleges feladatot, búvóhelyet találni. És a magán szférámat is kijelöltem, de gondolhatjátok, mennyire érdekelte. Olyan remekbe szabottra sikerült ez a kis csipkelődés közöttünk, hogy a talaj is beleremegett, szóval nekem is sikerült elesnem. Ott feküdtünk, kettecskén a földön, várva hogy mi is bukkan elő a földből. Mert hogy valami volt alattunk, ebbe biztosak voltunk. A rengés elállt alattunk, de csak rövid időre, mert hamarosan nem sokkal mellettünk folytatódott. És nem telt bele sok idő, mire előbukkant az új jövevény, aki drasztikusan javított az esténk színvonalán.
Bevallom, az első elképzelésem az volt, a sugaraimmal megsütöm, akármi is emelkedik ki a földből. De az a megjelenő vörös szempár annyira aranyos, annyira ártatlan, annyira félelemmel teli volt, nem volt hozzá szívem, még jó is hogy visszafogtam magam. Egy kőlény feje meredt ránk a földből. Én kicsit szkeptikusabb voltam a lénnyel kapcsolatban, de Ralfi egyből a szívébe zárta, és nem telt sok időbe, én magam is. Értett minket, ez megkönnyítette a dolgunkat, de mi meg nem értettük őt, hiszen úgy tűnt nem tud beszélni, ez meg nehezítette a dolgunkat. Minden esetre elboldogultunk vele. Nem jelentett veszélyt, inkább úgy tűnt, mint aki barátkozni akar. És lássuk be, nekünk sem ártottak szövetségesek ebben az őrült játékba. A nevét nem sikerült megtudnunk és a mi beceneveinket se szerette, de annyi baj legyen. Megvolt az első fizikai kapcsolatfelvétel is, ő megbökdösött minket, mi megsimogattuk, szép lassan épülgetett a bizalom. Feltettem hát a nagy kérdést, illetve többet is, de ez volt a legfontosabb, tudott-e valami biztonságos rejtekhelyről. Nem is kellett tovább tépni a számat, elindult a kis lény az egyik irányba, mi pedig követtük. Pár perc séta után meg is érkeztünk a barlangocskához. Túlzás is barlangnak nevezni, hiszen csak egy pár méteres paraméterekkel rendelkező beugró volt. Mégis, üres volt, biztonságos, sőt, még meleg is, a falak jól megszívták magukat nappal, most pedig kieresztették a hőt, legnagyobb örömömre. Kényelmesen elhelyezkedtem a barlangba, beinvitáltam két útitársamat és végre egy rövidke időre biztonságban érezhettem magamat. Nem tartott ugyan túl sokáig, de ezt a részt élveztem. Ami utána következett, azt már kevésbé.
Egészen jól elvoltunk abban a barlangban. Nem csoda hát, hogy amikor nem messze az égen megjelent egy furcsa szivárvány, nem a klasszikus híd stílusban, hanem az ég felé tartva, csak hogy eltűnjön olyan húsz méteres magasságban, egyikünk sem sietett kivizsgálni az ügyet. Még egy kis csevegésre is maradt időnk Ralfival, ez aztán már tényleg nem semmi. Kőbarátocskánk még egy almafát is növesztett, melynek gyümölcsével megkínált minket. Mi megköszöntük és jóízűen befaltunk egy-egy darabot. Elképesztően jól esett a nagy rohangálás után néhány lédús falat és még finom is volt. Ez a kis fickó tényleg egy főnyeremény volt. Persze Arcade értett ahhoz, hogy elrontsa az idillt. Megint megszólalt a hangja, a semmiből, hogy megkavarja a dolgainkat. Három társunkat is elkapták és az Őrszem lábánál tartották fogságban. A kiszabadításért jutalom jár, ha pedig nem segítünk, akkor óránként egy kivégzés. Na már csak ez hiányzott. Az egyetlen tűrhető információ ebből az volt, hogy ezek szerint még egy valaki szabadon volt. Vagy meghalt? Áh, maradjunk inkább a pozitívabb gondolatnál. Akárki is volt az, ha volt esze, ő is minél távolabb menekült az egész káosztól. Mi is ezt tettük. Mégis, kénytelen voltam felvetni az ötletet, hogy valahogy, valami úton módon, valami normális terv alapján, de segítenünk kellene a foglyoknak. Szerencsére Ralfinak ebben a dologban több esze volt. Felsorolta körülbelül az összes érvet az öngyilkos akció ellen, én pedig egyet értettem vele. Se én, se Ralfi, de még a kis kőfickó sem tudtunk tenni semmit az Őrszem ellen. Azért én nem akartam még temetni a dolgot, hiszen volt még bőven időnk kitalálni valamit. A következő perceket a pihenés mellett gondolkodással terveztem tölteni. Sajnos Ralfinak más elképzelései voltak az esténk további részét illetően.
Ralfira rátört a hiszti, egészen egyszerűen megfogalmazva a dolgot. Hogy mennyire volt igazi, azt még szakavatott szememmel is nehéz volt elsőre megállapítani. De kamu volt, szinte biztos vagyok benne. Jól csinálta, ezt meg kell hagyni. Egészen őszintének tűnt, mintha még könnyezni is elkezdett volna. Talán még be is dőlök egy kicsit a dolognak, ha itt megáll, de nem, neki túl kellett feszítenie a húrt, el kellett ordítania magát. No igen, ez már sok volt. Nekem is, meg az erdőnek is. A fák közül hangos állatias üvöltés érkezett válasz gyanánt, jelezve, hogy szívesen fogadja az invitálást egy késői vacsorára. Kis kősegítőnknek több se kellett, fülét farkát behúzva elbújt, amit nem is csodáltam, ha tudtam volna én is így teszek. De én nem tudtam ilyet. Pofozkodni viszont kamaszlány létemre jól tudtam. És most ez kellett is, nekem is, meg Ralfinak is. Leszidtam a kis alakítása miatt, majd amikor alkalmasnak láttam a pillanatot, hatalmas csattanás keretei között lekevertem neki egy pofont. Gyönyörűre sikeredett, ha egyszer kijutunk innen, akkor ezt a felvételt meg kell szereznem, életem legjobban sikerült pofonja lett. Mintha a kéznyomom is ott maradt volna az arcbőrén, a sötétben nehéz volt megállapítani, főleg a saját vöröses világképemben. De egyből megenyhültem, kiadtam magamból a mérgemet. Végül is elkerülhetetlen volt, hogy előbb-utóbb történjen valami. Még kábé 3 óra volt hátra, esélytelen volt, hogy Arcade megengedje, hogy mi mindezt nyugiban, egy barlangban ücsörögve töltsük. Mondjuk úgy, kezünkbe vettük a saját részünket a szórakoztatásból. És így már nem is hangzik az egész akkora marhaságnak.
A tippem bejött, Ralfi a pofon után azonnal összekapta magát, mintha mi sem történt volna. Egyikünk sem tervezett elmozdulni a barlang biztonságából, legalábbis addig nem, míg nem tudtuk biztosan, mivel is álltunk szemben. Három oldalról védve voltunk, csak egyfelől érkezhetett a lény. Elvileg egyedül volt, más hangját nem hallottunk. Egymaga pedig nem keríthetett be minket, így még ha leküzdhetetlennek is bizonyult az a valami, akkor is volt opciónk később elfutni. A terv jónak tűnt. Ralfi közben felszerelkezett, a kis barátunktól kapott egy seprűnyelet, másik kezében pedig az övét szorongatta. Tudom, hogy nem alkalmas, de majdnem elnevettem magam a látványon. Szerencsére sikerült továbbra is komoly képet vágnom. Nehezen, de sikerült. Azt hittem egyeztetés nélkül is világos a terv, de Ralfi azért elkezdte darálni a dolgokat. A legkevésbé sem érdekelt, kinek áruljuk el a jelenlétünket a sugaraimmal, ha azok képesek elintézni a támadónkat. De ha nem képesek, akkor vagyunk zűrben. Ralfi magára vállalta a hős önfeláldozást, pont, ahogy én is terveztem, így kimondva mégsem tűnt olyan jó ötletnek. Ha az én optikai sugaraim nem tudják elintézni azt a valamit, akkor egy faág sem fogja. Mégsem tudtam mit mondani. A tervhez nem volt hozzáfűznivaló, tökéletesen leírta az én elképzeléseimet is. Lássuk be, sok lehetőségünk nem volt. Sugarak, vagy futás. Utóbbival pedig mindketten nem járhattunk jól, hiszen valakit csak üldözőbe vett volna a lény. Minden esetre szép szöveg volt, a nézőközönség biztos bekajálta, szinte már-már én is. A srác tényleg tudta, hogy kell ezt a játékot játszani. Már odáig is elmennék, hogy talán nálam is jobban. Kár, hogy megeszi majd az a valami. Na jó, nem leszek ilyen mocsok. Amúgy is, most jött a nagy jelenet. Ralfi megfogta a kezem és elbúcsúzott. Gyönyörű, bravó, rózsát neki. Mivel lehet ezt überelni? Smárolni csak nem kéne itt már, vagy itt még, valahogy nem az a szitu. A puszi az meg túl barátkozós. Nem, ennyire jóban azért nem voltunk. Meg is üthettem volna. És akkor szimmetrikus lett volna az arca. Nem, mégsem lehetek ennyire jégkirálynő, erre valami kedvesebb reakció kellett. Gyorsan ki is találtam. Az egyik kezemet szabaddá tettem és végigsimítottam a pofon helyét az arcán. Igen, határozottan ott volt a kezem nyoma, még rá is illett volna, ha odaillesztem. Király. Tudok én.
- Te is.
Gondolkodtam valami frappáns jelzőn, amit a végére illeszthettem volna, de minden csak rontott volna a pillanatot. Egyelőre örüljön, hogy nem vágtam még egyszer pofon a magánszférám megsértése miatt. Azt is megkapja majd, ha túl leszünk ezen. Ha túléljük egyáltalán. Elnézve a kis jelenet után előlépő ellenfelünket, nem voltam benne biztos. De hát próba szerencse.
Erős léptek hangja, mély morgás, ezek szűrődtek ki a fák közül. Hamarosan test is társult a hanghoz, de még milyen. Először csak egy vörös szempár tűnt fel. Ez egyáltalán nem tűnt olyan barátságosnak, mint kis kőbarátunk anno. Ez bizony nem haverkodni jött. Hatalmas alakja volt a lénynek. Egy méretes medve talált meg minket. Négy lábon állt, de így is jó másfél méter magas volt. A szája habzott, hatalmas nyálcseppek estek belőle a földre. Úgy 10 méterről vicsorgott ránk. Túl közel és túl messze volt egyszerre. Legszívesebben rohantam volna, ahogy a lábam bírja, de akkor biztos kiszemelt volna magának és üldözőbe vett volna. Arról nem is beszélve, hogy nem tűnt olyan masszívnak a macika. Persze, nagy volt, de távolról nem tűnt olyan áthatolhatatlannak. Mondjuk nem tudhattuk, hogy ez egy szimpla mackó, vagy valami speciális mackó. Simán előfordulhatott, hogy a sugaraim hatástalanok ellene. De mindenképpen az volt a tervem, hogy kipróbálom. Kicsit előléptem a fedezékből, és bár még mindig a barlangból, de jeleztem a medve felé, hogy jöjjön csak nyugodtan. Muszáj volt, túl messze volt ahhoz, hogy bármi hatása legyen a sugaraimnak. Hülyeséget csináltam, még ingereltem is a medvét, de képernyőn eléggé menőn nézhetett ki. Attól függetlenül, hogy majdnem összecsináltam magam a gondolattól, hogy egy medvével kell megküzdenem.
- Gyere mackó, itt vagyunk, kóstolj belénk.
És miért is ne jött volna? Na már most, már megvolt a harci stratégiám a medve ellen. Először is, vártam. Vártam, hogy nekünk rontson. Mintha láttam volna valami ficánkolást még ott a fák között, de nem törődtem vele egyelőre. Csak és kizárólag a medvére koncentráltam. Nem láttam rá esélyt, hogy fogná magát és elsétálna, szóval inkább magunk felé csábítgattam. Ha elindult, akkor pedig türelmesen vártam. Elég éhesnek tűnt, szóval valószínűleg nem kis sebességgel rontott nekünk. Nem húztam az időt, amint beért a lövő távomba, abba a bizonyos 5 méterbe, ahol a sugaraim értek is valamit, a vizoromhoz nyúltam, aktiváltam és sugarat lőttem felé. A fejére céloztam, de a testével, vagy a végtagjaival is megelégedtem, a lényeg a találat volt. A fő hogy egyáltalán megbizonyosodjak, hogy hatásos a lézerem ellene. Ha az volt, akkor nem spóroltam a naftával, addig lőttem, míg harcképtelen nem lett. Ha hatástalannak bizonyult a lézer ellene, akkor két tartalék tervem volt. Az egyik, hogy magunk elé célzok, ezzel egy kisebb krátert teremtve magunk és a medve közé, pont mint a bemutatkozásomnál. A másik pedig, hogy ha akadtak fák még a közelben, amik célzásával esetleg valami akadályt állíthatok a medve útjába, akkor azt lőttem ki, bár ez már inkább egy nagyon kétségbe esett megoldásnak hangzik. Az utóbbi kettő már csak arra lett volna jó, hogy kicsi időt nyerhessek magunknak a további cselekvésre. Ha a három elképzelés közül egyik sem működik, se a lézer nem hatásos, se az akadályok, akkor jön a futás. Illetve először valami elugrás szerűség, mert ha semmi sem volt hatásos, a medve már elért minket, akkor pedig bizonyosan vetődni kell az életünkért. Innentől pedig Ralfi jött. Legalábbis megpróbálok elkecmeregni valameddig, amíg ő hősiesen lefoglalja a medvét a fantasztikus fegyvereivel. Ha sikerül kidolgozni egy 4-5 méteres távot magam és a harcolók között, az már jó. A közelharc nagyon nem volt az erősségem. Igazából a távoli harc sem, semmiféle harc. Csak tudtam optikai sugarakat lőni, ennyi. Ez nem az én pályám volt. Mégis. Hogy ott hagynám-e Ralfit magában? Ez már egy fogósabb kérdés. Nem is tudnám megválaszolni. Egyelőre az is bőven elég lenne, ha kitérnék a közvetlen veszély útjából. De a legjobb mégis az lenne, ha ez a büdös, vad, éhes medve rendesen kiterülne a sugaraimtól, ahogy azt ilyenkor illik. Az öcsém bezzeg nem vitatkozott. De ő mondjuk nem is egy bazi nagy medve.
Nem volt túl rózsás a helyzet. A nagy romantikázás után eljött a csata ideje. Nem tűnt a medve egy Őrszem kaliberű ellenfélnek, de azért veszélyes volt. És éhes, erről se feledkezzünk meg. Nem akartam préda lenni. Nagyon nem. Ezért abba a medvére célzott sugárba mindent beleadtam, pontosság és erő terén is, amim csak volt, csak legyen hatásos. A többi elképzelés inkább csak mentő ötlet volt, hogy ha a medve rendületlenül törne előre, valahogy lelassíthassam, amíg elkeveredek Ralfitól, aki bizony majd hősiesen felveszi ellene a harcot a tervek szerint. Én meg elmenekülök. Vagy mi a szösz. Végül is a medvén múlott minden. Főleg azon, mennyire ellenálló a szentem. Reméltem, hogy nem eléggé. De ha mégis, akkor bizony gond volt. És a gondok valahogy sose kerültek el minket. Szóval, mint mindig, most sem ártott felkészülni a legrosszabbra. De azért igyekeztem elkerülni. Megtettem a magam részét, innen már a többieken múlott minden. És igen, ez a története annak, hogyan is utáltam meg a medvéket egy életre.
_________________
Reneszánsz:
Jack Gammer - SHIELD ügynök
Arnold Braun - HYDRA katona
Rachel Burrows - X-diák
Doktor Julius Amadeus Chaos - a Ravencroft intézet egy őrültje
Gótika:
Jack Gammer - rendőrhadnagy
Jack Gammer- 2. szint - 6 kredit
- Hozzászólások száma : 125
Hozzászólások régi : 71
Korábbi szint/kredit : 1.szint - 4 kredit
Aktuális szint/kredit : 3.szint - 8 kredit
Reputation : 0
Join date : 2011. Mar. 20.
Age : 30
Karakteradatok
Főkarakter: Jack Gammer
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok:
Re: Erdők
Résztvevők: Ralf Shaw, Antoine Alanian, Zack Blue, Peter Calm és Rachel Burrows
Következő körváltás: 2014. október 22. (szerda)
T-170 perc a napfelkeltéig
Peter próbálja felkelteni Alex-et, de nem sikerül a fiú még mindig eszméletlen és közel sem jelzett jót az, hogy az orránál megszáradt vért látott Peter, ahogyan a fülénél is. valamilyen igencsak erőteljes külső behatás érhette, ami súlyos következményekkel járt.
Eközben Zack nehezen ugyan, de sikeresen feltudott újra állni a földről és ugrálva ismét tudott közlekedni a hálóban.
A fedezékben Angela bólintott Antoine szavaira, hogy képes lesz fedezni a fiút, hogyha mindez szükséges lenne. Faág volt a közelben, így törni sem kellett, hogyha mégis úgy dönt majd a fiú, hogy azt használja. Egyelőre azonban úgy tűnt, hogy nem kell megtennie majd, mert Rachel összeszedte magát és a vizorjából lézert lőtt a medve felé. A medve hangosan bömbölni kezdett a fájdalom hatására, amit a lézer okozott. Azonban ezzel Rachel sikeresen teljesen magára terelte a figyelmet. A lény bundája megperzselődött, az pedig most már egyenesen a lány és Ralf felé futott. Mivel Rahcel számított arra, hogy ki kell térnie ezt sikeresen megtudta tenni, a kellemetlenebb része a történetnek az volt, hogy a lény is irányt változtatott és továbbra is őt kergette, de legalább Ralf biztonságban volt így egyelőre.
Következő körváltás: 2014. október 22. (szerda)
T-170 perc a napfelkeltéig
Peter próbálja felkelteni Alex-et, de nem sikerül a fiú még mindig eszméletlen és közel sem jelzett jót az, hogy az orránál megszáradt vért látott Peter, ahogyan a fülénél is. valamilyen igencsak erőteljes külső behatás érhette, ami súlyos következményekkel járt.
Eközben Zack nehezen ugyan, de sikeresen feltudott újra állni a földről és ugrálva ismét tudott közlekedni a hálóban.
A fedezékben Angela bólintott Antoine szavaira, hogy képes lesz fedezni a fiút, hogyha mindez szükséges lenne. Faág volt a közelben, így törni sem kellett, hogyha mégis úgy dönt majd a fiú, hogy azt használja. Egyelőre azonban úgy tűnt, hogy nem kell megtennie majd, mert Rachel összeszedte magát és a vizorjából lézert lőtt a medve felé. A medve hangosan bömbölni kezdett a fájdalom hatására, amit a lézer okozott. Azonban ezzel Rachel sikeresen teljesen magára terelte a figyelmet. A lény bundája megperzselődött, az pedig most már egyenesen a lány és Ralf felé futott. Mivel Rahcel számított arra, hogy ki kell térnie ezt sikeresen megtudta tenni, a kellemetlenebb része a történetnek az volt, hogy a lény is irányt változtatott és továbbra is őt kergette, de legalább Ralf biztonságban volt így egyelőre.
_________________
Reneszánsz/AoA/Outsiders: Thorhalla Lokidottir/Thordottir; Dr. Stephanie Miller; Jonathan Miller; Olaf Svenson
Mesélő, Einar Thorson/Skurgeson, Eyjolf Ragnar Miller, Gunnhild Morsus/Smed, Svanhild Ragnardottir, Lionheart
Harcimadár, Kaylyn von Hessen; VH: Freydis Einardottir, Victoria Miller; Ultimate: Stephanie Lyesmith, Jonathan Miller
Egyéb karaktereim - Nefadar, Nefi, Fórumanyu
![Erdők - Page 4 Q8r3UTy](https://i.imgur.com/q8r3UTy.jpg)
Thorhalla- Fórumanyu
- Hozzászólások száma : 14971
Hozzászólások régi : 7452
Korábbi szint/kredit : 18.szint - 60 kredit
Aktuális szint/kredit : 33.szint - 135 kredit
Reputation : 59
Join date : 2011. Feb. 19.
Karakteradatok
Főkarakter: Thorhalla
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok: Reneszánsz, Ultimate/Újvilág, Age of Apocalypse, Végtelen Háború, Outsiders -
Re: Erdők
Nagy nehezen sikerül feltápászkodnom, ezek után megpróbálok ugrálva közlekedve eljutni Peterékhez. Az utolsó ugrások helyett megpróbálok apró lépésekkel haladni, hátha sikerül, igaz ez a módszer nem túl gyors a haladásra, de ha Alex nem tér magához, akkor valahogy el kell vinnünk innen, és ha a két kézfejem szabad, akkor van esély rá, hogy lassan el tudjam húzni magam után a srácot a bokáinál fogva.
Persze ez csak akkor fog működni, ha szabadok a kezeim és legalább fél lábfej távolságot tudok tenni a háló ellenére, mert ah nem, akkor esély sincs rá, hogy elhúzzam a srácot, anélkül, hogy pofára ne esnék.
Peter a kezembe adhatja a srác bokáig feléve, ha szabadok a kezeim. A srác a vérző lábával amúgy se fog gyorsan közlekedni.
- Ah a hábaih a kezehmbe.
Mondom Peternek, majd attól függően, hogy elől vagy hátul látszanak ki a kezeim állok legközelebb az eszméletlenhez. ha elől vannak a kezeim, vagy oldalt, akkor kénytelen leszek tolatva húzni a srácot.
Ha a kezeim nem látszanak ki, akkor valami más megoldáshoz kell folyamodnunk. Már lassan fél óra is letelt és mi még mindig nem húztuk el a csíkot. nem akarom megvárni, míg Arcade ideér, hogy egyikünket kiiktassa.
Persze ez csak akkor fog működni, ha szabadok a kezeim és legalább fél lábfej távolságot tudok tenni a háló ellenére, mert ah nem, akkor esély sincs rá, hogy elhúzzam a srácot, anélkül, hogy pofára ne esnék.
Peter a kezembe adhatja a srác bokáig feléve, ha szabadok a kezeim. A srác a vérző lábával amúgy se fog gyorsan közlekedni.
- Ah a hábaih a kezehmbe.
Mondom Peternek, majd attól függően, hogy elől vagy hátul látszanak ki a kezeim állok legközelebb az eszméletlenhez. ha elől vannak a kezeim, vagy oldalt, akkor kénytelen leszek tolatva húzni a srácot.
Ha a kezeim nem látszanak ki, akkor valami más megoldáshoz kell folyamodnunk. Már lassan fél óra is letelt és mi még mindig nem húztuk el a csíkot. nem akarom megvárni, míg Arcade ideér, hogy egyikünket kiiktassa.
_________________
Reneszánsz: Zack Blue VH: Nikoletta Blue x-diák: Akali/Vörös fülemüle Out: Akali/Vámpírka
![Erdők - Page 4 Nightcrawler____by_edmcguinness-d7drqg4](https://2img.net/h/th00.deviantart.net/fs71/200H/f/2014/099/3/c/nightcrawler____by_edmcguinness-d7drqg4.jpg)
![Erdők - Page 4 D3c8cad0c708650896e407947a51e8c7](https://2img.net/h/th01.deviantart.net/fs71/200H/f/2010/084/d/3/d3c8cad0c708650896e407947a51e8c7.jpg)
![Erdők - Page 4 Indian_girl_by_welximak-d628caj](https://2img.net/h/th01.deviantart.net/fs71/200H/f/2013/109/6/3/indian_girl_by_welximak-d628caj.jpg)
![Erdők - Page 4 Vampire_girl_alaina_by_lilfieinabox-d36rmr9](https://2img.net/h/th07.deviantart.net/fs70/200H/f/2011/022/a/8/vampire_girl_alaina_by_lilfieinabox-d36rmr9.jpg)
Night- 3. szint - 8 kredit
- Hozzászólások száma : 252
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2013. Aug. 27.
Age : 29
Tartózkodási hely : Ahol épp állok
Karakteradatok
Főkarakter: Kira Sign
Főkari/multi: Multi
Síkok:
Re: Erdők
Alex nem tér magához, ráadásul feltűnik, hogy a fülénél orránál megszáradt vért látok.
- Ez nem néz ki túl jól. Night, Alex teljesen ki van ütve, nem bírom felkelteni.
Közlöm nem túl hangosan, de halhatóan a hírt megkötözött társammal, aki felénk ugrál.
1. eset:
Ha Night kezei szabadok, akkor:
Night mondott valamit, és Alexhez állt. Szerencsére csak kevés betűt nem tud kiejteni a mondanivalójából, így megértem amit mondani akart és a kezeibe is adom Alex lábait, úgy, hogy a bokájánál meg tudja, azokat fogni.
Aztán keresek valahol egy hosszabb botot, hogy hátha rá tudok támaszkodni és így tudok majd haladni, anélkül, hogy rálépnék a lábamra, ami még mindig mocskosul fáj.
2. eset: Ha Nightnak nem látszanak ki a tenyerei:
Keresek botot, amire támaszkodhatok, majd a szabad kezemmel megfogom Alex egyik bokáját és lassan, de biztosan húzni kezdem a srácot.
- Ez nem néz ki túl jól. Night, Alex teljesen ki van ütve, nem bírom felkelteni.
Közlöm nem túl hangosan, de halhatóan a hírt megkötözött társammal, aki felénk ugrál.
1. eset:
Ha Night kezei szabadok, akkor:
Night mondott valamit, és Alexhez állt. Szerencsére csak kevés betűt nem tud kiejteni a mondanivalójából, így megértem amit mondani akart és a kezeibe is adom Alex lábait, úgy, hogy a bokájánál meg tudja, azokat fogni.
Aztán keresek valahol egy hosszabb botot, hogy hátha rá tudok támaszkodni és így tudok majd haladni, anélkül, hogy rálépnék a lábamra, ami még mindig mocskosul fáj.
2. eset: Ha Nightnak nem látszanak ki a tenyerei:
Keresek botot, amire támaszkodhatok, majd a szabad kezemmel megfogom Alex egyik bokáját és lassan, de biztosan húzni kezdem a srácot.
_________________
Karik és multik: reneszánsz: Laura Slyen x-diák: Peter Calm NJK: Bakura Carter/Kyru,Gaia(Légió) VH:Vera Slyen, Vera Vi Slyen, Tamara Vera Slyen, AoA: 70 Bamf Epic:(aktívan) RANDOM (KM)
-
![Erdők - Page 4 He__s_such_a_bad_boy_by_gxbevingurl1995-d48h3n9](https://2img.net/h/th01.deviantart.net/fs70/200H/f/2011/243/9/8/he__s_such_a_bad_boy_by_gxbevingurl1995-d48h3n9.jpg)
![Erdők - Page 4 5000_Thanks_by_Mallemagic](https://2img.net/h/th08.deviantart.net/fs44/200H/i/2009/133/9/9/5000_Thanks_by_Mallemagic.jpg)
![Erdők - Page 4 Mudch0](https://2img.net/h/oi59.tinypic.com/mudch0.jpg)
![Erdők - Page 4 Starcraft_2__kerrigan_by_ruthieee-d7c63ms](https://2img.net/h/th02.deviantart.net/fs70/200H/f/2014/088/2/0/starcraft_2__kerrigan_by_ruthieee-d7c63ms.png)
![Erdők - Page 4 Jubz_ID_Collab_by_Boneitis](https://2img.net/h/th03.deviantart.net/fs41/200H/f/2009/004/4/c/Jubz_ID_Collab_by_Boneitis.jpg)
![Erdők - Page 4 __0___0___by_valentinakallias-d37m72i](https://2img.net/h/th09.deviantart.net/fs71/200H/f/2011/020/3/8/__0___0___by_valentinakallias-d37m72i.jpg)
Laura Slyen- 9. szint - 20 kredit
- Hozzászólások száma : 826
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2013. Feb. 20.
Age : 29
Karakteradatok
Főkarakter: Kira Sign
Főkari/multi: Multi
Síkok:
Re: Erdők
X-BLOG BEJEGYZÉS - MURDERWORLD #14 - 2025.08.01
Említettem már, hogy utálom a medvéket? Jah, igen, tényleg, ugyanezzel kezdtem a múltkor is. Te jó ég, kezdenék repetitív lenni? Áh, dehogy. Vegyük úgy, hogy ismétléssel hangsúlyozom a kijelentésem fontosságát. Vagy valami ilyen zagyvát vettünk egyszer irodalom órán. De vissza a medve bizniszhez. Aki rendesen elolvasott mindent, az tudja miért birkózom egy macival, aki nem, az szégyellje magát, de rendi vagyok, itt van nekik is egy kis összefoglaló az előzményekről. Borzasztó egy éjszaka. Pedig tök frankó kis nyári szünetem volt az új mutáns sulimban. Aztán egy éjszaka az ágyikóm helyett a salemi erdőben ébredtem. Kaptam vadiúj X-Men cuccot és vizort, ezt a pontot mindig szeretem kiemelni. Kábé az este egyetlen pozitív pontja. A többi meg, hűha. Egy Murderworld nevű valóságshow sztárjaivá váltunk, én és még egy fél tucat másik mutáns diák. A műsorvezetőnk, Arcade jó ösztönzésnek találta, hogy simán felrobbantotta a csapat másik csaj tagját, valami Aliciát. Meggyőző volt, annyi biztos. Ralf Shaw, Alex Wilder, Antoine Alanian, Zack Blue és Peter Calm, ők voltak az én kis nem annyira ütőképes csapatom. Sorban bemutatkoztunk a nézőknek, a főnöknek és egymásnak, majd kezdődhetett a móka. A feladat egyszerűnek hangozhatott, simán túl kellett élnünk napkeltéig, úgy egy 4 órát. Ez még ezzel a bandával is megoldható lett volna, ha csak az elemekkel kellett volna megküzdenünk. Természetesen közel sem ez volt az ábra. Kezdésnek kaptunk egy hatalmas, lézerlövő, mutánsvadász Őrszemet a nyakunkba. Próbáltam én is összeszervezni a bandát valami akcióra, de nem voltak rá vevők és lássuk be, semmi esélyünk nem lett volna a gépezet ellen. Jött tehát a tartalék tervem, a menekülés, minél több irányba, amiben csak egy valaki járt rosszul esetünkben a teleportálónk. De mi többiek kikerültünk a pácból. Sőt, én és újdonsült kompániám, Ralf, vagyis Ralfi, elszakadtunk a csapat öngyilkos hajlamú részétől is, szóval két legyet ütöttünk egy csapásra. Futottunk és sikerült is eltávolodnunk a robot közeléből. Kiértünk egy sziklásabb részre és ott megpihentünk. Itt jön a második apróság, amit szeretek megemlíteni, amikor Ralfi orra bukott, egyszerűen nem tudom kihagyni. Végre nyugi volt, átbeszélhettük az ügyeinket. Mivel Ralfi képessége a locsolgatás volt, ezért ki is neveztem magam parancsnoknak. Az elsődleges feladat is kijelölésre került, keresnünk kellett egy biztonságos helyet. És életbe léptettem a no-tapi szabályt, amit természetesen azóta sikerült megszegni, de hát ki nem számított erre? Fantasztikusan szórakoztató párbeszédünk olyan csipkelődősre sikeredett, hogy a föld is beleremegett, szóval nekem is sikerült elesnem. Mindketten a földön vártuk, mi lesz ebből a rengésből. A földmozgás abbamaradt, majd tőlünk nem messze folyatódott és hamarosan elő is bukkant az előidézője.
Bevallom, az elképzelésem az volt, megsütöm az optikai sugaraimmal, bármiféle izé is kerül elő a talajból. De ahogy feltűnt a két szomorú, rettegő, aranyos szemecske, egyszerűen nem tudtam bántani a jövevényt. Jó is, hogy nem tettem, mert értékes szövetségesre leltünk. Egy kőlény feje emelkedett ki a földből. Értette, amit mondtunk, de tudott válaszolni nekünk, legalábbis hangja nem nagyon volt. De így is nagyon hasznos kis segítőnek bizonyult. Ralfi egyből a szívébe zártam, én kicsit bizalmatlan voltam az elején, de a paranoiám teljesen indokolatlannak bizonyult. Megvoltak az első érintkezések, ő megbökdösött minket, mi megsimogattuk, ment a nagy barátkozás. A nevét nem tudtuk meg, a beceneveink pedig nem tetszettek neki, így bajba voltunk azzal, hogyan is szólítsuk. De a leglényegesebb kérdést ezt nem befolyásolta. Megkérdeztem tőle, tudott-e jó rejtekhelyet, azonnal irányba is fordult és elvezetett minket egy barlanghoz. Talán túlzás is barlangnak nevezni, inkább csak egy pár méteres beugró volt, de a célnak abszolút megfelelt. Nem volt lakott, csak arra várt, hogy birtokba vegyük. A falak védelmet és meleget nyújtottak, egyetlen be- és kijárata volt, amit szemmel tudtunk tartani és veszély esetén használni is. Tökéletes kis fészeknek tűnt a letelepedésre. Rövid vizsgálódás után le is telepedtem a fal tövében és beinvitáltam két csapattársamat is. Végre nyugalom volt azután a káosz után, ami az este eddigi részét jellemezte. Tudtam, hogy nem tarthat túl sokáig, ezért kiélveztem minden egyes pillanatát.
Meglepő, de tényleg nyugalmas percek következtek. Hiába próbálta mindenféle apróság megzavarni a nyugalmunkat, egy kis ideig tényleg élvezhettük a pihenőt. valami szivárvány jelent meg az égen, nem a klasszikus görbe, hanem felfelé tartott, csak hogy eltűnjön egy olyan húsz méteres magasságban. Közös megegyezés alapján ezt a jelenséget hagytuk a francba, semmi okunk nem volt nyomozgatni, egyelőre tökéletes pozícióban voltunk a túléléshez. Kis kőemberkénk még meg is ajándékozott minket egy-egy saját magából növesztett almával. Igen, furcsán hangzik, de amikor az ember az életéért menekül, bizony jól jön néhány szaftos falat. Sőt, még finom is volt. Megköszöntük az elemózsiát és tovább pihentünk. Mi több, még egy kis csevegésre is volt alkalmunk. Romantikusnak túlzás lett volna nevezni, de elvoltunk. Még éltünk, már éhesek és szomjasak se voltunk annyira, volt egy biztonságos helyünk, szóval a hangulat lényegesen javult. Ezt Arcade is érezhette, mert megpróbált minket kiugrasztani a bokorból. Három társunkat elfogták és az Őrszemnél őrizték. Jutalomért megpróbálhattuk kiszabadítani őket. De ha nem, akkor óránként kivégzésre került közülük valaki. Nem voltak túl szép kilátásaik. Akármennyire is nem bírtam őket, azért megesett rajtuk a szívem. Nehézkesen, de felvetettem, hogy egy megfelelő terv keretei között esetleg megpróbálhatnánk segíteni nekik. Sajnos Ralfi hangot adott saját kételyeimnek is az ötletet illetően. Egyszerűen nem voltunk alkalmasak egy ilyen mentőakció megkonstruálására. Se én, se Ralfi, se a kis kőfickó nem tudtunk olyan módszert, amit kivitelezhettünk volna a képességeinkkel. Így ez a téma a polcra került. De még nem voltam hajlandó feladni azt a hármat. Gondolkodni akartam tovább, de Ralfinak más elképzelései voltak a következő tevékenységeinket illetően.
Szép előadást mutatott be, az biztos. Egészen meggyőző volt. Könnyek, kiakadás, minden, ami szem-szájnak ingere. Ezzel nem is lett volna még baj, sőt, talán be is vettem volna, ha nem viszi túlzásba a dolgokat és kezd el üvöltözni. A hanghatás nem maradt válasz nélkül, az erdőből is felhangzott egy állatias üvöltés. Valami nagy bestia elfogadta a meghívást a késői vacsorára. Utólag visszagondolva, elkerülhetetlen volt, hogy előbb-utóbb véget érjen a nyugalmunk. Arcade már próbált kicsalogatni minket szép szóval, csak idő kérdése lett volna, mikor hajít a nyakunkba valami durvát. Végső soron azt mondhatjuk, Ralfi kezébe vette a sorsunkat. Na de ott, a pillanat hevében ebbe még annyira nem gondoltam bele. Inkább az járt a fejembe, hogy megint bajban voltunk Ralfi miatt, akit vissza kellett zökkenteni a valóságba, szóval úgy gondoltam, segítek neki. Már képzett pofozó voltam, kiosztottam belőlük párat, nem keveset az öcsémnek, de ez, amit most Ralfi kapott, minden eddiginél jobban sikerült. Gyorsaság, erő, pontosság, mindhárom alapvető összetevő benne volt, gyilkos kombinációban. Ralfi vissza is zökkent régi önmagába azonnal, mintha legördült volna a függöny. Kis haverunk a veszély első jeleire visszahúzódott a földbe, de azért Ralfit még megszánta egy harci ággal. Ág az egyik kézben, öv a másikban, Ralfi készen állt a harcra. Nehéz volt megállni röhögés nélkül a látványt, de türtőztettem magam, most komoly jelenet következett. Megbeszéltük a tervet, pontosabban ő mondta a dolgokat, de én is hasonlókban gondolkodtam, szóval nem fűztem hozzá semmit. Megfogta a kezem búcsúzóul és megkért, hogy vigyázzak magamra, ezt azért nehéz volt megfelelően lereagálni. A nézőknek dobni kellett egy csontot, de nem túl nagyot, nehogy ránk unjanak, sok idő volt még hátra, tartalékolni kellett. Semmi csók, semmi újabb pofon, valami visszafogottabb megoldás mellett döntöttem. Végigsimítottam az arcát, pont a pofon helyén, ami még mindig vöröslött, majd én is óvatosságra intettem és jöhetett az akció.
Az erdőből hamarosan megjelent újdonsült ellenfelünk. Már erős léptek és mély morgás jelezte előre, hogy nem kis állattal volt dolgunk. Egy vörös szempár tűnt fel a sötétben, ami közel sem volt olyan barátságos, mint anno kis kőbarátunké. Egy hatalmas, négy lábon állva is jó másfél méteres medve bukkant elő. Éhesnek tűnt, habzott a szája és nyálcseppeket hagyott a földön maga után. Úgy tíz méteres távolságból vicsorgott ránk. Egyedül volt, ahogy sejtettem, hiszen csak egy hanghatás felelt Ralfi ordibálására. Nem tűnt áthatolhatatlannak, de elég masszív teremtés volt, nem voltam benne biztos, mekkora kárt tehetnek benne a sugaraim. Egyelőre azonban ez volt az egyetlen esélyünk, legalább meg kellett próbálnom. Előléptem a fedezékemből és elkezdtem ingerelni a medvét. Sokat nem érthetett a szavaimból, de a lényeg átment, elindult felénk. Egyre közelebb ért és amikor megvolt az 5 méteres táv, amin belől a sugaraim talán értek is valamit, nem haboztam tovább, a vizoromhoz nyúltam és sugarakat lőttem a medve felé. A sugár betalált, a testén értem a medvét. Kicsit megtorpant, hangosan bömbölni kezdett, tehát fájt neki, ez jó jel volt. Ezek szerint a sugaram hatásos volt, de egy még kevés volt egy ilyen fenevadhoz. A maci bundája megperzselődött, sikerült megsebezni, de sajnos felbosszantani is. És ha ez még nem lett volna elég, a figyelmét is felkeltettem. Túl közel volt már, nem volt időm még egy lövésre, de szerencsére időben kapcsoltam és sikerült kitérnem az útjából. A korábbi tervünk eddig működött, én meglőttem, most jött volna Ralfi a közelharccal, de a maci máshogy döntött. Neki valahogy érdekesebbnek tűntem én, ezért egy gyors irányváltással az én nyomomba szegődött.
- Ralfi, most jönne a te részed, igazán értékelnék egy kis segítséget!
Mondtam, miközben próbáltam valamiféle előnyt kidolgozni a támadó medvével szemben. Bíztam benne, hogy Ralfi meg a maci nyomába szegődött, végül is így legalább volt esélye a közelébe férkőzni, amíg én lekötöttem a figyelmét. De ez a figyelem elterelés nem ígérkezett könnyű esetnek.
Mintha a medvetámadás előtt láttam volna valami mocorgást a bokorban, arra indultam el, nem lehetett rosszabb, mint az erdő bármelyik más része. Ha egy másik állat volt arra, amire igen nagy esélyt láttam, akkor esetleg adódhatott rá lehetőségem, hogy áttereljem a medve figyelmét arra. Akármi is volt ott, nem akartam pont belefutni, ezért inkább mellé céloztam 1-2-3 méterrel. Próbáltam arrafelé megkeresni a legközelebbi fát, amire felmászva elkerülhettem az üldöző medve gyilkos támadását. Futás közben csak akkor kockáztattam meg a hátrafelé fordulást, ha elégnek találtam hozzá az előnyömet. Ha volt ilyen alkalmam, akkor megkíséreltem még egy lövést. Ha nem adódott ilyen, akkor futottam a fák felé, odaérve azonnal másztam, lehetőleg olyan magasságba, hogy ne érhessen el. Ha megvolt a magasság, akkor már nyugodtabban kezdhettem lövöldözni. Ha futás közben utolért volna, akkor jött volna a kétségbeesett tevékenység, a bármerre való elugrás és a sugár lövöldözés ezerrel. Azért bíztam benne, hogy a medve nem ért utol. Volt egy kis előnyöm, ki is voltam már pihenve, egész gyorsan tudtam futni, a legközelebbi fáig talán nem jelenthetett gondot az előny megtartása. Akármikor is jött el az ideje a tüzelésnek, akár menekülés közben, akár a fán, akár már egy kétségbeesett közelharcban, ismét igyekeztem mindent beleadni. A távolsággal már nem lehetett probléma, az erővel sem és talán a célzással sem, bár dolgozott bennem rendesen az adrenalin. Igyekeztem a medve fejét célba venni, ami a leginkább sebezhető célpontnak tűnt. Ha az nem működött, akkor maradt a teste, illetve a végtagjai. Nem kellett megölnöm, csak annyira kellett megsebesítenem, hogy rájöjjön, ezzel a vadászattal sokkal több baj van, mint amennyi jutalom kinézett belőle. Sajnos nem tűnt éppenséggel okos mackónak, sokkal inkább volt éhes mackó. Igyekeztem néhány jól irányzott sugárral logikát verni az állat fejébe.
Vége volt a nyugalomnak, most küzdeni kellett. Az első lövés jelezte, hogy volt keresnivalónk ebben a harcban, a medve nagy és erős volt, de nem sebezhetetlen. Néhány megfelelően irányzott sugárral vagy ütéssel volt lehetőségünk leteríteni. De ehhez kellett esély, hogy lőjek. Ehhez pedig futnom kellett, mint eddig még talán soha. Engem szemelt ki magának, rá kellett ébresztenem, hogy rossz mutánssal húzott újat. Futás közben annyira nem mertem megkockáztatni a hátrafordulást, tehát csak akkor akcióztam, ha megnyugtató előnyöm volt. Ha utolért volna, sok választásom nem volt, mint kétségbeesetten mozogni és lőni az életemért. A legjobb forgatókönyv az egyik fáig való eljutás és arra való felmászás tűnt. Ha megszereztem a megnyugtatónak mondható vertikális előnyt, onnan már lőhettem, amennyit csak jónak láttam. Talán még nyugodtabban is, attól függött, mi lapult a bokorban. Az is megeshetett, hogy ezután két vadállattal kellett hadakoznom és az is, hogy már egyel sem. Akárhogy is, a fára mászás az kellett, ott nagyobb biztonságban lettem volna a medvétől, mint a földön. Minden esetre amíg én itt kergetőztem, az Ralfinak kínálhatott alkalmat a cselekvésre, de nem építhettem erre. Valamilyen úton módon meg kellett próbálnom leteríteni a medvét. Erre az egyetlen esélyem az optikai sugaraimmal volt, amikkel nem spóroltam. Remélhetőleg úgy lövöldözhettem, hogy sikerült feljutnom a fára és megnyugtató távolságba kerülni a medvétől. Nem volt egy zseniális stratégia, de egyelőre ez volt az egyetlen használható. Más módszerrel nem küzdhettem a hatalmas medve ellen. De feladni nem állt szándékomban, ebben biztos voltam, szóval harcoltam minden számomra elérhető eszközzel a fenevad ellen.
Említettem már, hogy utálom a medvéket? Jah, igen, tényleg, ugyanezzel kezdtem a múltkor is. Te jó ég, kezdenék repetitív lenni? Áh, dehogy. Vegyük úgy, hogy ismétléssel hangsúlyozom a kijelentésem fontosságát. Vagy valami ilyen zagyvát vettünk egyszer irodalom órán. De vissza a medve bizniszhez. Aki rendesen elolvasott mindent, az tudja miért birkózom egy macival, aki nem, az szégyellje magát, de rendi vagyok, itt van nekik is egy kis összefoglaló az előzményekről. Borzasztó egy éjszaka. Pedig tök frankó kis nyári szünetem volt az új mutáns sulimban. Aztán egy éjszaka az ágyikóm helyett a salemi erdőben ébredtem. Kaptam vadiúj X-Men cuccot és vizort, ezt a pontot mindig szeretem kiemelni. Kábé az este egyetlen pozitív pontja. A többi meg, hűha. Egy Murderworld nevű valóságshow sztárjaivá váltunk, én és még egy fél tucat másik mutáns diák. A műsorvezetőnk, Arcade jó ösztönzésnek találta, hogy simán felrobbantotta a csapat másik csaj tagját, valami Aliciát. Meggyőző volt, annyi biztos. Ralf Shaw, Alex Wilder, Antoine Alanian, Zack Blue és Peter Calm, ők voltak az én kis nem annyira ütőképes csapatom. Sorban bemutatkoztunk a nézőknek, a főnöknek és egymásnak, majd kezdődhetett a móka. A feladat egyszerűnek hangozhatott, simán túl kellett élnünk napkeltéig, úgy egy 4 órát. Ez még ezzel a bandával is megoldható lett volna, ha csak az elemekkel kellett volna megküzdenünk. Természetesen közel sem ez volt az ábra. Kezdésnek kaptunk egy hatalmas, lézerlövő, mutánsvadász Őrszemet a nyakunkba. Próbáltam én is összeszervezni a bandát valami akcióra, de nem voltak rá vevők és lássuk be, semmi esélyünk nem lett volna a gépezet ellen. Jött tehát a tartalék tervem, a menekülés, minél több irányba, amiben csak egy valaki járt rosszul esetünkben a teleportálónk. De mi többiek kikerültünk a pácból. Sőt, én és újdonsült kompániám, Ralf, vagyis Ralfi, elszakadtunk a csapat öngyilkos hajlamú részétől is, szóval két legyet ütöttünk egy csapásra. Futottunk és sikerült is eltávolodnunk a robot közeléből. Kiértünk egy sziklásabb részre és ott megpihentünk. Itt jön a második apróság, amit szeretek megemlíteni, amikor Ralfi orra bukott, egyszerűen nem tudom kihagyni. Végre nyugi volt, átbeszélhettük az ügyeinket. Mivel Ralfi képessége a locsolgatás volt, ezért ki is neveztem magam parancsnoknak. Az elsődleges feladat is kijelölésre került, keresnünk kellett egy biztonságos helyet. És életbe léptettem a no-tapi szabályt, amit természetesen azóta sikerült megszegni, de hát ki nem számított erre? Fantasztikusan szórakoztató párbeszédünk olyan csipkelődősre sikeredett, hogy a föld is beleremegett, szóval nekem is sikerült elesnem. Mindketten a földön vártuk, mi lesz ebből a rengésből. A földmozgás abbamaradt, majd tőlünk nem messze folyatódott és hamarosan elő is bukkant az előidézője.
Bevallom, az elképzelésem az volt, megsütöm az optikai sugaraimmal, bármiféle izé is kerül elő a talajból. De ahogy feltűnt a két szomorú, rettegő, aranyos szemecske, egyszerűen nem tudtam bántani a jövevényt. Jó is, hogy nem tettem, mert értékes szövetségesre leltünk. Egy kőlény feje emelkedett ki a földből. Értette, amit mondtunk, de tudott válaszolni nekünk, legalábbis hangja nem nagyon volt. De így is nagyon hasznos kis segítőnek bizonyult. Ralfi egyből a szívébe zártam, én kicsit bizalmatlan voltam az elején, de a paranoiám teljesen indokolatlannak bizonyult. Megvoltak az első érintkezések, ő megbökdösött minket, mi megsimogattuk, ment a nagy barátkozás. A nevét nem tudtuk meg, a beceneveink pedig nem tetszettek neki, így bajba voltunk azzal, hogyan is szólítsuk. De a leglényegesebb kérdést ezt nem befolyásolta. Megkérdeztem tőle, tudott-e jó rejtekhelyet, azonnal irányba is fordult és elvezetett minket egy barlanghoz. Talán túlzás is barlangnak nevezni, inkább csak egy pár méteres beugró volt, de a célnak abszolút megfelelt. Nem volt lakott, csak arra várt, hogy birtokba vegyük. A falak védelmet és meleget nyújtottak, egyetlen be- és kijárata volt, amit szemmel tudtunk tartani és veszély esetén használni is. Tökéletes kis fészeknek tűnt a letelepedésre. Rövid vizsgálódás után le is telepedtem a fal tövében és beinvitáltam két csapattársamat is. Végre nyugalom volt azután a káosz után, ami az este eddigi részét jellemezte. Tudtam, hogy nem tarthat túl sokáig, ezért kiélveztem minden egyes pillanatát.
Meglepő, de tényleg nyugalmas percek következtek. Hiába próbálta mindenféle apróság megzavarni a nyugalmunkat, egy kis ideig tényleg élvezhettük a pihenőt. valami szivárvány jelent meg az égen, nem a klasszikus görbe, hanem felfelé tartott, csak hogy eltűnjön egy olyan húsz méteres magasságban. Közös megegyezés alapján ezt a jelenséget hagytuk a francba, semmi okunk nem volt nyomozgatni, egyelőre tökéletes pozícióban voltunk a túléléshez. Kis kőemberkénk még meg is ajándékozott minket egy-egy saját magából növesztett almával. Igen, furcsán hangzik, de amikor az ember az életéért menekül, bizony jól jön néhány szaftos falat. Sőt, még finom is volt. Megköszöntük az elemózsiát és tovább pihentünk. Mi több, még egy kis csevegésre is volt alkalmunk. Romantikusnak túlzás lett volna nevezni, de elvoltunk. Még éltünk, már éhesek és szomjasak se voltunk annyira, volt egy biztonságos helyünk, szóval a hangulat lényegesen javult. Ezt Arcade is érezhette, mert megpróbált minket kiugrasztani a bokorból. Három társunkat elfogták és az Őrszemnél őrizték. Jutalomért megpróbálhattuk kiszabadítani őket. De ha nem, akkor óránként kivégzésre került közülük valaki. Nem voltak túl szép kilátásaik. Akármennyire is nem bírtam őket, azért megesett rajtuk a szívem. Nehézkesen, de felvetettem, hogy egy megfelelő terv keretei között esetleg megpróbálhatnánk segíteni nekik. Sajnos Ralfi hangot adott saját kételyeimnek is az ötletet illetően. Egyszerűen nem voltunk alkalmasak egy ilyen mentőakció megkonstruálására. Se én, se Ralfi, se a kis kőfickó nem tudtunk olyan módszert, amit kivitelezhettünk volna a képességeinkkel. Így ez a téma a polcra került. De még nem voltam hajlandó feladni azt a hármat. Gondolkodni akartam tovább, de Ralfinak más elképzelései voltak a következő tevékenységeinket illetően.
Szép előadást mutatott be, az biztos. Egészen meggyőző volt. Könnyek, kiakadás, minden, ami szem-szájnak ingere. Ezzel nem is lett volna még baj, sőt, talán be is vettem volna, ha nem viszi túlzásba a dolgokat és kezd el üvöltözni. A hanghatás nem maradt válasz nélkül, az erdőből is felhangzott egy állatias üvöltés. Valami nagy bestia elfogadta a meghívást a késői vacsorára. Utólag visszagondolva, elkerülhetetlen volt, hogy előbb-utóbb véget érjen a nyugalmunk. Arcade már próbált kicsalogatni minket szép szóval, csak idő kérdése lett volna, mikor hajít a nyakunkba valami durvát. Végső soron azt mondhatjuk, Ralfi kezébe vette a sorsunkat. Na de ott, a pillanat hevében ebbe még annyira nem gondoltam bele. Inkább az járt a fejembe, hogy megint bajban voltunk Ralfi miatt, akit vissza kellett zökkenteni a valóságba, szóval úgy gondoltam, segítek neki. Már képzett pofozó voltam, kiosztottam belőlük párat, nem keveset az öcsémnek, de ez, amit most Ralfi kapott, minden eddiginél jobban sikerült. Gyorsaság, erő, pontosság, mindhárom alapvető összetevő benne volt, gyilkos kombinációban. Ralfi vissza is zökkent régi önmagába azonnal, mintha legördült volna a függöny. Kis haverunk a veszély első jeleire visszahúzódott a földbe, de azért Ralfit még megszánta egy harci ággal. Ág az egyik kézben, öv a másikban, Ralfi készen állt a harcra. Nehéz volt megállni röhögés nélkül a látványt, de türtőztettem magam, most komoly jelenet következett. Megbeszéltük a tervet, pontosabban ő mondta a dolgokat, de én is hasonlókban gondolkodtam, szóval nem fűztem hozzá semmit. Megfogta a kezem búcsúzóul és megkért, hogy vigyázzak magamra, ezt azért nehéz volt megfelelően lereagálni. A nézőknek dobni kellett egy csontot, de nem túl nagyot, nehogy ránk unjanak, sok idő volt még hátra, tartalékolni kellett. Semmi csók, semmi újabb pofon, valami visszafogottabb megoldás mellett döntöttem. Végigsimítottam az arcát, pont a pofon helyén, ami még mindig vöröslött, majd én is óvatosságra intettem és jöhetett az akció.
Az erdőből hamarosan megjelent újdonsült ellenfelünk. Már erős léptek és mély morgás jelezte előre, hogy nem kis állattal volt dolgunk. Egy vörös szempár tűnt fel a sötétben, ami közel sem volt olyan barátságos, mint anno kis kőbarátunké. Egy hatalmas, négy lábon állva is jó másfél méteres medve bukkant elő. Éhesnek tűnt, habzott a szája és nyálcseppeket hagyott a földön maga után. Úgy tíz méteres távolságból vicsorgott ránk. Egyedül volt, ahogy sejtettem, hiszen csak egy hanghatás felelt Ralfi ordibálására. Nem tűnt áthatolhatatlannak, de elég masszív teremtés volt, nem voltam benne biztos, mekkora kárt tehetnek benne a sugaraim. Egyelőre azonban ez volt az egyetlen esélyünk, legalább meg kellett próbálnom. Előléptem a fedezékemből és elkezdtem ingerelni a medvét. Sokat nem érthetett a szavaimból, de a lényeg átment, elindult felénk. Egyre közelebb ért és amikor megvolt az 5 méteres táv, amin belől a sugaraim talán értek is valamit, nem haboztam tovább, a vizoromhoz nyúltam és sugarakat lőttem a medve felé. A sugár betalált, a testén értem a medvét. Kicsit megtorpant, hangosan bömbölni kezdett, tehát fájt neki, ez jó jel volt. Ezek szerint a sugaram hatásos volt, de egy még kevés volt egy ilyen fenevadhoz. A maci bundája megperzselődött, sikerült megsebezni, de sajnos felbosszantani is. És ha ez még nem lett volna elég, a figyelmét is felkeltettem. Túl közel volt már, nem volt időm még egy lövésre, de szerencsére időben kapcsoltam és sikerült kitérnem az útjából. A korábbi tervünk eddig működött, én meglőttem, most jött volna Ralfi a közelharccal, de a maci máshogy döntött. Neki valahogy érdekesebbnek tűntem én, ezért egy gyors irányváltással az én nyomomba szegődött.
- Ralfi, most jönne a te részed, igazán értékelnék egy kis segítséget!
Mondtam, miközben próbáltam valamiféle előnyt kidolgozni a támadó medvével szemben. Bíztam benne, hogy Ralfi meg a maci nyomába szegődött, végül is így legalább volt esélye a közelébe férkőzni, amíg én lekötöttem a figyelmét. De ez a figyelem elterelés nem ígérkezett könnyű esetnek.
Mintha a medvetámadás előtt láttam volna valami mocorgást a bokorban, arra indultam el, nem lehetett rosszabb, mint az erdő bármelyik más része. Ha egy másik állat volt arra, amire igen nagy esélyt láttam, akkor esetleg adódhatott rá lehetőségem, hogy áttereljem a medve figyelmét arra. Akármi is volt ott, nem akartam pont belefutni, ezért inkább mellé céloztam 1-2-3 méterrel. Próbáltam arrafelé megkeresni a legközelebbi fát, amire felmászva elkerülhettem az üldöző medve gyilkos támadását. Futás közben csak akkor kockáztattam meg a hátrafelé fordulást, ha elégnek találtam hozzá az előnyömet. Ha volt ilyen alkalmam, akkor megkíséreltem még egy lövést. Ha nem adódott ilyen, akkor futottam a fák felé, odaérve azonnal másztam, lehetőleg olyan magasságba, hogy ne érhessen el. Ha megvolt a magasság, akkor már nyugodtabban kezdhettem lövöldözni. Ha futás közben utolért volna, akkor jött volna a kétségbeesett tevékenység, a bármerre való elugrás és a sugár lövöldözés ezerrel. Azért bíztam benne, hogy a medve nem ért utol. Volt egy kis előnyöm, ki is voltam már pihenve, egész gyorsan tudtam futni, a legközelebbi fáig talán nem jelenthetett gondot az előny megtartása. Akármikor is jött el az ideje a tüzelésnek, akár menekülés közben, akár a fán, akár már egy kétségbeesett közelharcban, ismét igyekeztem mindent beleadni. A távolsággal már nem lehetett probléma, az erővel sem és talán a célzással sem, bár dolgozott bennem rendesen az adrenalin. Igyekeztem a medve fejét célba venni, ami a leginkább sebezhető célpontnak tűnt. Ha az nem működött, akkor maradt a teste, illetve a végtagjai. Nem kellett megölnöm, csak annyira kellett megsebesítenem, hogy rájöjjön, ezzel a vadászattal sokkal több baj van, mint amennyi jutalom kinézett belőle. Sajnos nem tűnt éppenséggel okos mackónak, sokkal inkább volt éhes mackó. Igyekeztem néhány jól irányzott sugárral logikát verni az állat fejébe.
Vége volt a nyugalomnak, most küzdeni kellett. Az első lövés jelezte, hogy volt keresnivalónk ebben a harcban, a medve nagy és erős volt, de nem sebezhetetlen. Néhány megfelelően irányzott sugárral vagy ütéssel volt lehetőségünk leteríteni. De ehhez kellett esély, hogy lőjek. Ehhez pedig futnom kellett, mint eddig még talán soha. Engem szemelt ki magának, rá kellett ébresztenem, hogy rossz mutánssal húzott újat. Futás közben annyira nem mertem megkockáztatni a hátrafordulást, tehát csak akkor akcióztam, ha megnyugtató előnyöm volt. Ha utolért volna, sok választásom nem volt, mint kétségbeesetten mozogni és lőni az életemért. A legjobb forgatókönyv az egyik fáig való eljutás és arra való felmászás tűnt. Ha megszereztem a megnyugtatónak mondható vertikális előnyt, onnan már lőhettem, amennyit csak jónak láttam. Talán még nyugodtabban is, attól függött, mi lapult a bokorban. Az is megeshetett, hogy ezután két vadállattal kellett hadakoznom és az is, hogy már egyel sem. Akárhogy is, a fára mászás az kellett, ott nagyobb biztonságban lettem volna a medvétől, mint a földön. Minden esetre amíg én itt kergetőztem, az Ralfinak kínálhatott alkalmat a cselekvésre, de nem építhettem erre. Valamilyen úton módon meg kellett próbálnom leteríteni a medvét. Erre az egyetlen esélyem az optikai sugaraimmal volt, amikkel nem spóroltam. Remélhetőleg úgy lövöldözhettem, hogy sikerült feljutnom a fára és megnyugtató távolságba kerülni a medvétől. Nem volt egy zseniális stratégia, de egyelőre ez volt az egyetlen használható. Más módszerrel nem küzdhettem a hatalmas medve ellen. De feladni nem állt szándékomban, ebben biztos voltam, szóval harcoltam minden számomra elérhető eszközzel a fenevad ellen.
_________________
Reneszánsz:
Jack Gammer - SHIELD ügynök
Arnold Braun - HYDRA katona
Rachel Burrows - X-diák
Doktor Julius Amadeus Chaos - a Ravencroft intézet egy őrültje
Gótika:
Jack Gammer - rendőrhadnagy
Jack Gammer- 2. szint - 6 kredit
- Hozzászólások száma : 125
Hozzászólások régi : 71
Korábbi szint/kredit : 1.szint - 4 kredit
Aktuális szint/kredit : 3.szint - 8 kredit
Reputation : 0
Join date : 2011. Mar. 20.
Age : 30
Karakteradatok
Főkarakter: Jack Gammer
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok:
Re: Erdők
Nagy levegőt veszek, és felveszek egy szimpatikus faágat. Szerencsére legalább Angela tud fedezni, talán nem lehet akkora baj... Már épp indulnék, amikor Rachel végül cselekszik, és lézert lő a medvére. Ezzel viszont nem a legjobb eredményt éri el, ugyanis a dög ahelyett, hogy menekülni kezdene, bevadul és nekiáll őt kergetni. Az első roham elől sikerül kitérnie, de a medve nem adja fel olyan könnyen. Ralf ugyan úgy néz ki, hogy biztonságban van, viszont nem tudom, hogy Rachel képességének milyen korlátai vannak. Ez azt jelenti, hogy lehet, hogy mire újra tudna lézert lőni, a medve elkapja. Mennyire nem akarom ezt csinálni... Határozottan -mintegy magamat is megerősítve kicsit- megszorítom az ágat, majd Angelára nézek.
- Kimegyek! - mondom gyorsan, majd "meggyújtom" a botot, és elindulok a medve felé.
- Hé, te ronda dög! Ez hogy tetszik? - kiáltom, és széles mozdulatokkal lengetve az "égő" ágat, közelítek felé. Leginkább abban bízom, hogy ezzel el tudom kergetni, de ha nem, ez talán megzavarja annyira, hogy a lányok ki tudják ütni. Persze számolok azzal, hogy esetleg nem sikerül a tervem, és készen állok arra, hogy kitérjek ha kell. Ennek érdekében igyekszem biztonságos távolságot tartani, amennyire lehet.
- Kimegyek! - mondom gyorsan, majd "meggyújtom" a botot, és elindulok a medve felé.
- Hé, te ronda dög! Ez hogy tetszik? - kiáltom, és széles mozdulatokkal lengetve az "égő" ágat, közelítek felé. Leginkább abban bízom, hogy ezzel el tudom kergetni, de ha nem, ez talán megzavarja annyira, hogy a lányok ki tudják ütni. Persze számolok azzal, hogy esetleg nem sikerül a tervem, és készen állok arra, hogy kitérjek ha kell. Ennek érdekében igyekszem biztonságos távolságot tartani, amennyire lehet.
_________________
Mesélő
Reneszánsz: Danny Long, Bérmajom, Jerome Masamba/Ravasz, Peterson Gray, Antoine Alanian (X-diák)
Végtelen Háború: Damian Long
Másik Világ:
Outsiders: Jerome Masamba, T'Challa/Fekete Párduc
Apokalipszis Kora:
Exiles: Antoine Alanian
X-Rezervátum: Danny Long
Danny Long- 11. szint - 25 kredit
- Hozzászólások száma : 1097
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2012. Mar. 17.
Age : 30
Karakteradatok
Főkarakter: Danny Long
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok:
Re: Erdők
Miután elbúcsúztam tőle, Rachelnek még volt ideje megsimítani az arcomat, és megkérni, hogy én is vigyázzak magamra. Na, színjátékból jeles, vagy tényleg kezd megkedvelni - az utóbbi jobb lett volna. Jó lenne kizökkenteni, hogy ne tudjon annyira a játékra koncentrálni - egyelőre úgy tűnt, hogy ő a legnagyobb vetélytársam a kamerák előtt, és esze is neki volt a legtöbb a csapatból. Na mindegy, egyelőre egy kurvanagy medvével kell foglalkozzak, ami betoppant a legjobb pillanatban, hogy elválhassunk - igen ám, de helyettem Rachelt kezdi kergetni. Felkészülök rá, hogy magam felé futtassam a medvét a lánnyal, és a botot lándzsaként tartva felnyársaljam rá a dögöt - na nem vagyok hülye, természetesen a bot végét a földbe támasztva, hogy azért ne söpörjön el mind a párszáz fékezhetetlen kilójával - amikor előlép Danny, és mindent elront. Magára vonja támadónk figyelmét, ami így valószínűleg veszít a lendületből.
- Na nézz oda, te itt? - csodálkozok el, aztán észbe kapok, és ismét a mackópajtásra koncentrálok. Az, hogy Danny itt jelent meg, eléggé meglep - a víz alatti múzeumban bemutatott személyisége alapján inkább az a típus, aki fejvesztve rohan neki az őrszemnek, mert ő a halo... izé, "hős". Mindegy, most itt van, ideje harcolni.
- Próbáljuk bekeríteni. - mondom, és felzárkózom ellenfelünk felé, a botot továbbra is lándzsaként tartva. Igaz, nem hegyes a vége, de azért csak torkon tudom baszni a végével, vagy kiszúrni a szemét, bármi, ami azzal jár, hogy közben nem karmolja szét gyönyörű arcom.
- Egyszerre kellene rátámadnunk, miután lehetőleg falhoz szorítottuk. - teszem hozzá, ha nem menekül - eddigre remélhetőleg elég közel vagyunk, hogy terelgetni tudjuk. Ha kitámad, akkor próbálom elkerülni a támadását, illetve viszonozni azt, a szemére, vagy torkára mért támadásokkal - de ha másképp nem megy, akkor a szájába dugom a botot, lehetőleg úgy, hogy a torkát érje, és belefulladjon.
- Na nézz oda, te itt? - csodálkozok el, aztán észbe kapok, és ismét a mackópajtásra koncentrálok. Az, hogy Danny itt jelent meg, eléggé meglep - a víz alatti múzeumban bemutatott személyisége alapján inkább az a típus, aki fejvesztve rohan neki az őrszemnek, mert ő a halo... izé, "hős". Mindegy, most itt van, ideje harcolni.
- Próbáljuk bekeríteni. - mondom, és felzárkózom ellenfelünk felé, a botot továbbra is lándzsaként tartva. Igaz, nem hegyes a vége, de azért csak torkon tudom baszni a végével, vagy kiszúrni a szemét, bármi, ami azzal jár, hogy közben nem karmolja szét gyönyörű arcom.
- Egyszerre kellene rátámadnunk, miután lehetőleg falhoz szorítottuk. - teszem hozzá, ha nem menekül - eddigre remélhetőleg elég közel vagyunk, hogy terelgetni tudjuk. Ha kitámad, akkor próbálom elkerülni a támadását, illetve viszonozni azt, a szemére, vagy torkára mért támadásokkal - de ha másképp nem megy, akkor a szájába dugom a botot, lehetőleg úgy, hogy a torkát érje, és belefulladjon.
_________________
Raten kinézete: (vegyétek figyelembe pls)
Vámpírképességeinek hála nem tudja elrejteni a szemfogait, csillog a szeme mint egy lázas embernek, és embertelen szépségének hála egyedülálló vonzerővel bír. Ettől eltekintve olyan, mint egy átlagos fiatal, huszonéves srác.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Karakterek: Raten Chromixen , Joseph Soltzbauer | x-diák: Ralf Shaw | AoA: Kalóz | Out: Mr. Fantastic, Ralf Shaw | FSK: Ralf Shaw |-|
Egyéb karakterek: Tomas Burton, Michael Nikostratos, Alex Fisher
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Re: Erdők
Résztvevők: Ralf Shaw, Antoine Alanian, Zack Blue, Peter Calm és Rachel Burrows
Következő körváltás: 2014. október 27. (hétfő)
T-165 perc a napfelkeltéig
Zack próbálkozott haladni a hálóban, ahogyan érezhető volt, hogy sokat akar és többet mozogni ami amúgy is nehézkes volt, révén a föld sem egyenletes volt ismét érezte, hogy a mozgás hatására apró elektromos csapások rázzák meg a testét. Úgy a tizedik apró lépés után egy erősebb áramcsapás érte a testét, aminek hála ismét a földre zuhant és ezúttal az energiaháló teljesen befedte, mintha csak pókháló lett volna, sűrűn tette, tetőtől talpig, így már a feje sem látszott ki a fehér színű energiarácsból. Eközben Peter nem talált nagyobb botot, itt jellemzően csak bokrok voltak, azok pedig nem lettek volna elegek. Azonban, ahogyan észrevette, hogy a teljes energiarács rákerült Zack-re az őrszemtől úgy tíz méteres sugarú körben hasonló színű energiarács villant fel körbe. Csapdában volt.
A csapat terve jó volt, hogy megosszák teljesen a figyelmét a medvének, Antoine is előjött és még Angela is valamennyire képes volt a fájdalmai ellenére. További perzseléseket kapott Racheltől, ütéseket a bottól hála Ralf-nak és még Angela is beszállt ebbe. A lényeg végül, hogy elég sok kisebb sérülést kapott és lényegében körbe lett véve, ha valakit támadnia akart, akkor a másik három támadt rá és a negyediknek volt lehetősége arra, hogy kitérjen. Így alig két-három perc alatt sikerült a medvét addig ütni, lőni, támadni, hogy végül az megtántorodott és elterült a földön. Ott pedig visszaváltozott egy emberré, akinek eddig nem látszott a bundája miatt, de a lapockájára volt valamilyen szerkezet, egy kisebb illesztve. Hasonlított a képességblokkolókhoz, de szinte biztosan nem az volt, hiszen medve alakban volt egészen eddig. Egy férfi volt, idősebb, őszülő hajú, ráncos, vékony testalkatú. A testén végig sérülések nyoma látszott, nem csak azok, amiket a fiatalok okoztak, hanem korábbiak, kínzások nyomai, voltak egészen frissek is közte, illetve pár hetes, hónapos sebek, sebhelyek is.
Következő körváltás: 2014. október 27. (hétfő)
T-165 perc a napfelkeltéig
Zack próbálkozott haladni a hálóban, ahogyan érezhető volt, hogy sokat akar és többet mozogni ami amúgy is nehézkes volt, révén a föld sem egyenletes volt ismét érezte, hogy a mozgás hatására apró elektromos csapások rázzák meg a testét. Úgy a tizedik apró lépés után egy erősebb áramcsapás érte a testét, aminek hála ismét a földre zuhant és ezúttal az energiaháló teljesen befedte, mintha csak pókháló lett volna, sűrűn tette, tetőtől talpig, így már a feje sem látszott ki a fehér színű energiarácsból. Eközben Peter nem talált nagyobb botot, itt jellemzően csak bokrok voltak, azok pedig nem lettek volna elegek. Azonban, ahogyan észrevette, hogy a teljes energiarács rákerült Zack-re az őrszemtől úgy tíz méteres sugarú körben hasonló színű energiarács villant fel körbe. Csapdában volt.
A csapat terve jó volt, hogy megosszák teljesen a figyelmét a medvének, Antoine is előjött és még Angela is valamennyire képes volt a fájdalmai ellenére. További perzseléseket kapott Racheltől, ütéseket a bottól hála Ralf-nak és még Angela is beszállt ebbe. A lényeg végül, hogy elég sok kisebb sérülést kapott és lényegében körbe lett véve, ha valakit támadnia akart, akkor a másik három támadt rá és a negyediknek volt lehetősége arra, hogy kitérjen. Így alig két-három perc alatt sikerült a medvét addig ütni, lőni, támadni, hogy végül az megtántorodott és elterült a földön. Ott pedig visszaváltozott egy emberré, akinek eddig nem látszott a bundája miatt, de a lapockájára volt valamilyen szerkezet, egy kisebb illesztve. Hasonlított a képességblokkolókhoz, de szinte biztosan nem az volt, hiszen medve alakban volt egészen eddig. Egy férfi volt, idősebb, őszülő hajú, ráncos, vékony testalkatú. A testén végig sérülések nyoma látszott, nem csak azok, amiket a fiatalok okoztak, hanem korábbiak, kínzások nyomai, voltak egészen frissek is közte, illetve pár hetes, hónapos sebek, sebhelyek is.
_________________
Reneszánsz/AoA/Outsiders: Thorhalla Lokidottir/Thordottir; Dr. Stephanie Miller; Jonathan Miller; Olaf Svenson
Mesélő, Einar Thorson/Skurgeson, Eyjolf Ragnar Miller, Gunnhild Morsus/Smed, Svanhild Ragnardottir, Lionheart
Harcimadár, Kaylyn von Hessen; VH: Freydis Einardottir, Victoria Miller; Ultimate: Stephanie Lyesmith, Jonathan Miller
Egyéb karaktereim - Nefadar, Nefi, Fórumanyu
![Erdők - Page 4 Q8r3UTy](https://i.imgur.com/q8r3UTy.jpg)
Thorhalla- Fórumanyu
- Hozzászólások száma : 14971
Hozzászólások régi : 7452
Korábbi szint/kredit : 18.szint - 60 kredit
Aktuális szint/kredit : 33.szint - 135 kredit
Reputation : 59
Join date : 2011. Feb. 19.
Karakteradatok
Főkarakter: Thorhalla
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok: Reneszánsz, Ultimate/Újvilág, Age of Apocalypse, Végtelen Háború, Outsiders -
Re: Erdők
Bot sehol sincs, csak bokrok, azoknak meg most nem veszem semmi hasznát. Mikor megpróbálná, elhúzni ennek ellenére a társam meglátom Night-ot és nem igen tetszik amit látok. tetőtől talpig belepte a háló, egy pók sem végezhetett volna jobb munkát egy léggyel szemben. Ezek után felvillan az őrszem körül egy olyan tíz méter sugarú körben egy olyan rács, mint amely Nightot tartotta fogságban, csak ez inkább most ketrecként funkcionált körülöttünk.
Vettem egy mély lélegzete, mivel nem akartam elveszteni a hidegvérem, mely már régóta a részemmé vált. El kezdtem féllábon odaugrálni a rács hozzá legközelebb eső részéhhez(persze közben a lábam elé nézve, hogy ne essek semmiben pofára), majd egy méterrel előtte megálltam. A jó lábamra letérdeltem, míg a másikat kinyújtva tartottam magam mögött, hogy ne érjen hozzá semmi, amitől jobban fájhatna.
Két kezemmel nekiálltam kaparni, ásni, magam előtt a földet, hogy egy hajtűkanyar szerű alagutat ássak a rács széle alatt. Ha találtam kisebb követ ami segíthetett az ásásban, akkor azt használtam, de ha nem akkor puszta kézzel igyekeztem ásni a gödröt. Ügyeltem rá, hogy a kör amit ások véletlen se érjen a rács széléhhez, hanem inkább kihagytam előtte 30 centit, nehogy aztán beomoljon az a rész a rács pedig a gödörbe is leérhessen. mert akkor teljesen feleslegesen ásnék itt.
Miközben ások csak egy gondolat hajt végig.
~ Valahogy segítséget kell hívnom. Ehhez pedig ki kell jutnom innen.
Vettem egy mély lélegzete, mivel nem akartam elveszteni a hidegvérem, mely már régóta a részemmé vált. El kezdtem féllábon odaugrálni a rács hozzá legközelebb eső részéhhez(persze közben a lábam elé nézve, hogy ne essek semmiben pofára), majd egy méterrel előtte megálltam. A jó lábamra letérdeltem, míg a másikat kinyújtva tartottam magam mögött, hogy ne érjen hozzá semmi, amitől jobban fájhatna.
Két kezemmel nekiálltam kaparni, ásni, magam előtt a földet, hogy egy hajtűkanyar szerű alagutat ássak a rács széle alatt. Ha találtam kisebb követ ami segíthetett az ásásban, akkor azt használtam, de ha nem akkor puszta kézzel igyekeztem ásni a gödröt. Ügyeltem rá, hogy a kör amit ások véletlen se érjen a rács széléhhez, hanem inkább kihagytam előtte 30 centit, nehogy aztán beomoljon az a rész a rács pedig a gödörbe is leérhessen. mert akkor teljesen feleslegesen ásnék itt.
Miközben ások csak egy gondolat hajt végig.
~ Valahogy segítséget kell hívnom. Ehhez pedig ki kell jutnom innen.
_________________
Karik és multik: reneszánsz: Laura Slyen x-diák: Peter Calm NJK: Bakura Carter/Kyru,Gaia(Légió) VH:Vera Slyen, Vera Vi Slyen, Tamara Vera Slyen, AoA: 70 Bamf Epic:(aktívan) RANDOM (KM)
-
![Erdők - Page 4 He__s_such_a_bad_boy_by_gxbevingurl1995-d48h3n9](https://2img.net/h/th01.deviantart.net/fs70/200H/f/2011/243/9/8/he__s_such_a_bad_boy_by_gxbevingurl1995-d48h3n9.jpg)
![Erdők - Page 4 5000_Thanks_by_Mallemagic](https://2img.net/h/th08.deviantart.net/fs44/200H/i/2009/133/9/9/5000_Thanks_by_Mallemagic.jpg)
![Erdők - Page 4 Mudch0](https://2img.net/h/oi59.tinypic.com/mudch0.jpg)
![Erdők - Page 4 Starcraft_2__kerrigan_by_ruthieee-d7c63ms](https://2img.net/h/th02.deviantart.net/fs70/200H/f/2014/088/2/0/starcraft_2__kerrigan_by_ruthieee-d7c63ms.png)
![Erdők - Page 4 Jubz_ID_Collab_by_Boneitis](https://2img.net/h/th03.deviantart.net/fs41/200H/f/2009/004/4/c/Jubz_ID_Collab_by_Boneitis.jpg)
![Erdők - Page 4 __0___0___by_valentinakallias-d37m72i](https://2img.net/h/th09.deviantart.net/fs71/200H/f/2011/020/3/8/__0___0___by_valentinakallias-d37m72i.jpg)
Laura Slyen- 9. szint - 20 kredit
- Hozzászólások száma : 826
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2013. Feb. 20.
Age : 29
Karakteradatok
Főkarakter: Kira Sign
Főkari/multi: Multi
Síkok:
Re: Erdők
Sikeresen elkezdtem ugrálni a két srác felé, aztán megtorpantam, hogy megpróbálkozzam apró lépésekkel haladni, mert ha képes vagyok apró lépésekkel haladni, akkor képes leszek elhúzni az eszméletlen Alexet is. De amint megpróbálok lépkedni enyhe sokkokat kezdtem el érezni a lábamban. Én naív azt hittem ennyit kell csak majd kibírnom, ha el akarom húzni az eszméletlent, de sajnos tévedtem. A kis sokkok csak FIGYELMEZTETÉSEK voltak.
Az egyik lépésnél egyerősebb ütés ért, minek hatására a földre estem vissza.
- Ufff.
A következő pillanatban pedig a háló elkezdett felfelé és lefelé is terjedni rajtam, míg nem teljesen befedett tetőtől talpig, és úgy rám tapadt, hogy mozdulni sem bírtam.
- A fehébe!
Jön még ki a számon, de aztán már mintha el szigetelve lettem volna a világtól, annyira idegesített, hogy nem láttam semmit és még mozdulni sem bírtam, aztán eszembe jutott még egy fontos kérdés.
~ Vajon meddig fogok kapni ebben a sz@rban én még levegőt?
Az egyik lépésnél egyerősebb ütés ért, minek hatására a földre estem vissza.
- Ufff.
A következő pillanatban pedig a háló elkezdett felfelé és lefelé is terjedni rajtam, míg nem teljesen befedett tetőtől talpig, és úgy rám tapadt, hogy mozdulni sem bírtam.
- A fehébe!
Jön még ki a számon, de aztán már mintha el szigetelve lettem volna a világtól, annyira idegesített, hogy nem láttam semmit és még mozdulni sem bírtam, aztán eszembe jutott még egy fontos kérdés.
~ Vajon meddig fogok kapni ebben a sz@rban én még levegőt?
_________________
Reneszánsz: Zack Blue VH: Nikoletta Blue x-diák: Akali/Vörös fülemüle Out: Akali/Vámpírka
![Erdők - Page 4 Nightcrawler____by_edmcguinness-d7drqg4](https://2img.net/h/th00.deviantart.net/fs71/200H/f/2014/099/3/c/nightcrawler____by_edmcguinness-d7drqg4.jpg)
![Erdők - Page 4 D3c8cad0c708650896e407947a51e8c7](https://2img.net/h/th01.deviantart.net/fs71/200H/f/2010/084/d/3/d3c8cad0c708650896e407947a51e8c7.jpg)
![Erdők - Page 4 Indian_girl_by_welximak-d628caj](https://2img.net/h/th01.deviantart.net/fs71/200H/f/2013/109/6/3/indian_girl_by_welximak-d628caj.jpg)
![Erdők - Page 4 Vampire_girl_alaina_by_lilfieinabox-d36rmr9](https://2img.net/h/th07.deviantart.net/fs70/200H/f/2011/022/a/8/vampire_girl_alaina_by_lilfieinabox-d36rmr9.jpg)
Night- 3. szint - 8 kredit
- Hozzászólások száma : 252
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2013. Aug. 27.
Age : 29
Tartózkodási hely : Ahol épp állok
Karakteradatok
Főkarakter: Kira Sign
Főkari/multi: Multi
Síkok:
Re: Erdők
Ralf meglepődik azon, hogy itt vagyok, de nem törődöm vele. A medvére kell koncentrálnom. A dög nem kezd menekülni, de nem is mer támadni, és sikerült elterelnem a figyelmét, szóval eddig nem olyan rossz az eredmény. Ralf végül csak hasznossá teszi magát, amikor bedobja az ötletet, hogy kerítsük be. Őszintén szólva nem terveztem, hogy tényleg megpróbáljuk valahogy kiütni a medvét, de mivel nem menekül valószínűleg nincs sok más választásunk. Ralf bottal támadja, Rachel sugarakat lő felé, és még Angela is be tud segíteni. Szinte hihetetlen, de gyorsan fölénybe kerülünk a medvéhez képest, hiszen nem tud négyfelé figyelni egyszerre. Ki kell térnem pár csapás elől, de ezt szerencsére meg tudom oldani. Végül nem is kell olyan sok idő, hogy a medve eldőljön. Épp kifújnám magam, amikor észreveszem, hogy valami nem stimmel vele. Változni kezd, és hamarosan emberré változik. Elkerekedik a szemem a döbbenettől. Egy öregember az, rengeteg sebhellyel, amiknek a többségét biztosan nem mi okoztuk. Ezt az embert rengeteget kínozták! valamilyen szerkezet van a hátán, de nem ismerem fel, hogy mi lehet. A többiekre nézek, de nyilván ők sem tudják, hogy ki lehet. Kicsit közelebb lépek.
- Hé! Hall engem? - kérdezem. Még időben észbe kapok, mielőtt kicsúszna a számon az értelmetlen kérdés, hogy jól-van e?
A bot még mindig a kezemben van, de az illúziót megszüntetem.
- Hé! Hall engem? - kérdezem. Még időben észbe kapok, mielőtt kicsúszna a számon az értelmetlen kérdés, hogy jól-van e?
A bot még mindig a kezemben van, de az illúziót megszüntetem.
_________________
Mesélő
Reneszánsz: Danny Long, Bérmajom, Jerome Masamba/Ravasz, Peterson Gray, Antoine Alanian (X-diák)
Végtelen Háború: Damian Long
Másik Világ:
Outsiders: Jerome Masamba, T'Challa/Fekete Párduc
Apokalipszis Kora:
Exiles: Antoine Alanian
X-Rezervátum: Danny Long
Danny Long- 11. szint - 25 kredit
- Hozzászólások száma : 1097
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2012. Mar. 17.
Age : 30
Karakteradatok
Főkarakter: Danny Long
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok:
Re: Erdők
X-BLOG BEJEGYZÉS - MURDERWORLD #15 - 2025.08.01
Győzelem. Vagy csak fél győzelem? Nem, ez még annyi sem volt. Picurka győzelem, legyen az. Nem evett meg minket a medve. Akiket mellesleg egy életre megutáltam. De ezt már mondtam Tudom-tudom-tudom, a lustábbakban ez elég zavaros. Olvassa egyáltalán valaki ezeket az előzmény összefoglalókat? Mindegy, rendes leszek, és ezzel kezdem most is. Az én és még fél tucat diáktársam nyári szünetét a mutáns suliban egy emberrablás szakította meg, melynek keretében egy Murderworld nevű valóságshow sztárjai lettünk, amely a salemi erdőben játszódott. Mielőtt nagyon elkezdtünk volna küzdeni a dolog ellen, a műsorvezetőnk, Arcade felrobbantotta csapatból a másik csajt, valami Aliciát, szóval az ösztönzés megvolt. De kaptunk menő X-Men szerkót. Igen, a másik oldalán az egyenletnek kábé ennyi volt. Borzalmas egy este. A csapattársaim Ralf Shaw, Alex Wilder, Antoine Alanian, Zack Blue és Peter Calm, csupa erős legény, a problémák ott kezdődnek, hogy inkább nehezítik az ember dolgát, mint segítik azt. Hát hiába, még mindig a nők viszik előre a világot. Szépen bemutatkoztunk az emelvényen, majd megkaptuk a feladatunkat, túl kellett élni az éjszakát, ami úgy 4 órát jelentett. Sima ügy, nem? Hát nem. Amúgy is utáltam az erdőket, de ha még tele is dobálták mindenféle vacakkal, ami megpróbált megölni minket, az már tényleg több volt a soknál. Kezdésnek rögtön kaptunk egy hatalmas, lézerlövő, mutánsvadász Őrszemet. Hiába próbáltam tervezgetni, a többiek érhetően nem voltak vevők rá, így jött a tartalék terv, a menekülés. Sok-sok irányba elindultunk, a gép a kis teleportálónkat szemelte ki elsőnek, addig mi többiek elpucolhattunk. Úgy tűnt, ezt megúsztuk, én és újdonsült kompániám, Ralf, vagyis Ralfi. Nem csak a veszélyes robotkától szabadultunk meg, de ön- és közveszélyes csapattársainktól is. Egy darabig futottunk, amíg elértünk egy sziklásabb részre, ahol már biztonságban éreztük magunkat. És Ralfi orra bukott, sajnálom, ezt muszáj megemlítenem mindig, annyira vicces, de persze nem nevettem ki, az csúnya dolog lett volna. Gyorsan letisztáztuk az alapfelállást. Mivel ő vízzel tudott tocsogni, én pedig optikai sugarakat lőttem a szememből, gondolom, mondanom se kell, ki lett a főnök. Azért elmondom, én lettem. Elsődleges feladatként egy biztonságos menedék felderítését tűztem ki. A legfontosabb szabály pedig, semmi tapi. Persze hogy nem sikerült betartani, bárki meglepődött? No mindegy. Magasröptű párbeszédünkbe a föld is beleremegett, amitől én is a földön kötöttem ki. Tényleg rengett a föld. Majd abbamaradt. Aztán megint elkezdődött, tőlünk kicsit távolabb. És előbukkant újdonsült útitársunk. Majdnem megsütöttem a támadónak vélt idegent, de szerencsére a felbukkanó ártalmatlan, aranyos, rettegő szempárt meggyőzött róla, hogy nincs szükség erőszakra. Egy kőszerű lény fejecskéje bukkant elő a földből. Ralfi egyből örökbe is fogadta, én kicsit bizalmatlan voltam az elején, de engem is hamar meggyőzött a kis vacak, hogy nincs mitől tartani. Megvolt a fizikai kapcsolatfelvétel is, ő megbökdösött minket, mi megsimogattuk, hamar elnyertük egymás bizalmát. Beszélni ugyan nem tudott, de értett minket, kezdésnek ez is megtette. A nevét nem tudtuk meg, a beceneveink nem tetszettek neki, de ez a kommunikációt nem akadályozta. Megérdeklődtem tőle, tudott-e valami biztonságos menedéket a közelben és azonnal el is vezetett minket egy barlanghoz. Vagyis inkább csak egy pár méterszer pár méteres beugró volt, de a legjobb fajtából. Lakatlan volt, biztonságos, meleg, nyugis, nem is kellett ennél több. Rövid vizsgálódás után letelepedtem odabent, beinvitáltam két útitársamat és hozzáláttam a kis pihenőnk kiélvezéséhez.
Nem tartott túl sokáig, de jól esett. A nagy káosz közepette minden ilyen pillanatot értékelni kell. Pláne ha az utolsó lehet. Eddig jól álltunk a túlélésért folytatott harcban, de még nagyon messze volt a vége és sok kihívás várt még ránk. De egyelőre csak annyit kellett tennünk, hogy kiélvezzük a pillanatot így hármasban. Persze azért történtek közben furcsaságok. Az égen nem messze megjelent egy szivárvány, nem a klasszikus hajlított fajta, hanem egy egyenes darab, csak hogy úgy 20 méteres magasságban el is tűnjön. Nem tudtuk hová tenni az eseményt, de nem is nagyon terveztük kivizsgálni az esetet, tökéletesen el voltunk magunkban a kisfészkünkben. Kis kőbarátunk még egy kis meglepetéssel is előrukkolt. A hátából növesztett egy fát és megkínált minket az arról lógó almákból. Furcsa volt, de nem voltam válogatós, pláne nem ilyen körülmények között. Megköszöntem a gyümölcsöt és valóban nagyon jól esett elfogyasztani, ételnek és italnak is megfelelő volt. Kevéske ugyan, de bőven több volt, mint a semmi. Arcade persze megelégelte, hogy nyugiban ücsörögtünk és új mellék küldetést tűzött ki. Három társunk esett fogságba és várt az Őrszem lábánál, vagy arra hogy jutalom fejében kimentsük őket, vagy arra hogy óránként kivégezzék őket egyesével. Egyik lehetőség sem kecsegtetett túl sok jóval. Bár felvetettem, hogy valami használható tervet alkalmazva megpróbálhatnánk a mentőakciót, Ralfi gyorsan felsorolt minden meggyőző ellenérvet, amiket már magamnak is elmondtam magamban. Hárman ezt nem tudtuk megoldani, se erőforrásaink, se ötleteink, se lehetőségeink nem voltak egy ilyen akció levezényléséhez. Egyet értettem, de nem szándékoztam ilyen könnyen feladni, bár nem kedveltem a csapattársainkat, azért a halálukat mégsem akartam, néhány gondolatot megérte rájuk pazarolni. Legalábbis ezt tettem volna, ha továbbra is nyugtunk lett volna, de Ralfinak más elképzelései voltak az este folytatását illetően.
Egy igen meggyőző előadás keretében, melyekhez még könnyek is társultak, produkált egy igen szép kiakadást, egy ordítással a végén. Talán be is vettem volna a dolgot, sőt, még meg is esett volna rajta a kicsi szívem, de túlfeszítette a húrt. Az általa kiadott hanghatásra azonnal érkezett is a válasz az erdőből, egy állatias üvöltés formájában. Valaki kedvesen elfogadta a vacsorára invitálást. Visszagondolva, nem történt tragédia. Túlságosan nagy volt a nyugalmunk ahhoz, hogy túl sokáig így maradjon. Arcade előbb-utóbb a nyakunkba dobott volna valami rémséget. Ralfi nem akarta ezt megvárni, inkább a kezébe vette a sorsunkat. Na igen, ez így utólag logikusan is hangzik. Ott és akkor azonban csak arra tudtam gondolni, hogy megint bajban voltunk, emiatt a hülye miatt. Természetesen az ilyenkor legegyértelműbb reakciót produkáltam. Megvártam míg nem figyelt, védekezésre képtelen volt, tökéletes célpontot nyújtott, majd lekevertem neki életem eddigi legjobban sikerült pofonját. Azt hiszem az X ruci és Ralfi tanyálása mellé ez is kötelező darabja lesz majd minden egyes bejegyzésemnek. Borzasztóan jól esett, Ralfi egyből magába szállt, én pedig kiadtam magamból a mérgemet. Így már mindketten koncentrálhattunk az új jövevényre, akármi is volt az. Kis kőbarátunk a veszély első jelére eltűnt, így csak magunkra számíthattunk. Megvolt a tervem, de azért szívesen meghallgattam azt Ralfi hangján is. Lézerlövés, aztán ha nem jó, akkor menekülés. Ralfi már fel is szerelkezett egy seprűre hasonlító ággal és egy övvel, hogy hősi gladiátor küzdelemben lefoglalja az ellenséget, ha arra kerülne a sor, hogy elfuthassak. Na jó, ha a barlang annyira még nem is volt romantikus, ez azért már kezdett valami olyasmire hasonlítani. Nehéz is lett volna bármi negatívval előállni, amikor megfogta a kezem és azt mondta vigyázzak magamra. Jól csinálta, el kellett ismerni. De azért nekem is megvolt a magam sütnivalója. Nem akartam túl sok csontot dobni egyszerre a nézőinknek, de azért valamit csak kellett. Szóval végigsimítottam az arcát, pont ahol a képe vöröslött a pofontól, majd viszonoztam az óvatosságra intést. Igen, ez elég is volt egyelőre. A többit tartogassuk a következő jelenetre. Mintha a rendező is így érezte volna, mert alig hogy elbúcsúztunk egymástól, fel is bukkant újdonsült ellenfelünk.
A fák közül erős léptek hangja és mély morgás szűrődött ki. Az utána felbukkanó vörös szempár egyáltalán nem tűnt olyan barátságosnak, mint a kis kőfickóé volt. Egy hatalmas lény bontakozott ki az erdő takarásából. Egy medve volt, négy lábon sétált, de így is jó másfél méter magas volt. A szája habzott, hatalmas nyálcseppek estek le belőle a földre, elég éhesnek tűnt. Nagyon vicsorgott ránk a mackó, 10 méteres magasságból könnyű ám keménykedni. Én is csak így mertem vele kezdeni. Muszáj volt kicsit heccelnem, mert így túlságosan messze volt a sugaraimhoz, 5 méteren kívül nem nagyon volt hatásuk. Kiléptem a takarásból, hogy jól lásson, majd ingereltem kicsit, hogy jöjjön közelebb. A terv ezen része maradéktalanul bevált, a medve jött. Jött és jött és jött és beért a lövési távolságomba. Itt már nem húztam az időt, a vizoromhoz nyúltam és lőttem felé az optikai sugarakat. Találat, a medve bundája meg is perzselődött és hangosan bömbölt a fájdalom hatására, megérezte, ebben biztos voltam. De elég masszív teremtés volt, egy lövésnél bőven több kellett a leterítéséhez. Erre azonban nem volt időm, ugyanis a támadással sikerült teljesen magamra terelni a figyelmét. Szerencsére már felkészültem a rohamára, így időben el tudtam vetődni és azonnal futottam is tovább a fák felé. A mackó azonban nem fordult Ralfi irányába, ahogy terveztük, hanem engem üldözött továbbra is. Megnyugtató előnnyel indultam, de nem tudtam meddig sikerülhet megtartani, így sürgettem Ralfit, hogy ideje lenne akcióba lépni. A terv nem hogy bevált, de némi külső segítség hatására elsöprő sikerült is aratott.
Tudtam én hogy jól láttam azt a mocorgást a fák között. Mikor már majdnem odaértem, két alak lépett ki onnan, egy ismerős és egy kevésbé ismerős. Az egyik Antoine volt, aki egy roppantul ijesztő csoda bottal próbálta elkergetni a hatalmas medvét. Ezek szerint ő volt az a jómadarak közül, akit nem fogtak el. De hogy nem kapták el, ez rejtély, de mindegy, itt volt, az a lényeg és most hasznát is vettük. A vele lévő csaj nem volt ismerős. Elég rossz bőrben volt, ő lehetett az, aki a szivárványért volt felelős, legalábbis abból ítélve, ahogy a medve ellen küzdött. Most már négyen voltunk, ennek már elégnek kellett lennie, hogy elintézzük a medvét. Ralfi feldobta, hogy kerítsük be, azonnal pozícióba is álltam, hogy az új jövevényekkel és a minket utolérő Ralfival 4 oldalról támadhassuk a rémséget. Ahhoz képest, hogy szedett-vedett egy csapat voltunk, remekül megoldottuk ezt a dolgot. Négy oldalról támadtunk, megosztottuk a figyelmét, ha valaki felé odakapott, annak volt ideje kitérni a támadás elől. Felém is csapkodott néha, de minél több sérülést kapott be, annál lassabb volt. Nem kíméltem, beleeresztettem jó pár sugarat, addig nem terveztem leállni, amíg össze nem esett. 2-3 percig ütöttük, lőttük, csapkodtuk azzal, amink volt, de csak sikerült elérni a kívánt hatást. A medve megtántorodott és elterült a földön. Hatalmasat lélegzek fel, mikor az állat összeesik, sikerült, megcsináltuk, ezt is elintéztük és még csak meg sem sérültünk, ez aztán tényleg profi munka volt.
- Szép csapatmunka volt.
Mondtam elégedetten, miközben azért lihegtem kicsit, hiszen nem kevés adrenalin dolgozott bennem eddig, hogy tudjak futni, ugrálni, lövöldözni, ami az akció végeztével megcsappant és ezt picurkát meg is éreztem. De sikerült, legyőztük, csak ez számított jelenleg, így most volt időm kifújni magam. Azt hittem ennyi is lesz a medvés történetünk, esetleg feldaraboljuk még vacsorának, de jött egy nem várt fordulat, ami kicsit megkavarta a dolgokat, megint.
A földön fekvő medve visszaváltozott emberré. Egy idősebb, őszülő hajú, ráncos, vékony testalkatú férfi rejtőzött eddig a bunda alatt. A teste tele volt sérülésekkel, de nem csak azokkal, amiket mi okoztunk, sőt, azok kifejezetten elenyészőek voltak. Rengeteg korábbi volt, valószínűleg kínzások nyomai, frissek, pár hetesek és több hónaposan egyaránt. Ezt az embert, vagyis inkább sejthetően mutánst megkínozták, többször is, talán folyamatosan. A lapockáján volt valamiféle szerkezet. Olyan volt, mint egy képességblokkoló, de biztosan nem az volt, hiszen eddig is medve alakban parádézott. Ha tippelnem kellett volna, ez volt az, ami megvadította a fickót. Vagy ez tartotta életben. Bármi lehetett, mert fogalmam se volt, mi az. De nem is érdekelt. Volt egy olyan érzésem, hogy rossz cucc volt és hogy nem véletlenül volt ott, szóval természetesen elsődleges feladatomnak annak az eltávolítását tűztem ki.
- Nem tudom mi az ott a hátán, de ha nincs ellene kifogásotok, megszabadítom tőle.
Ha valaki ész érvekkel ellenkezett, azt meghallgattam, de ha nem akadt ilyen, akkor hozzáláttam az eltávolítási folyamathoz. Csúnya dolog a fekvő emberbe lövöldözni, én mégis ezt terveztem. Olyan távolságba helyezkedtem, ahonnan be tudtam fogni a szerkezetet, mint célpontot és lőttem felé. A fickót már nem akartam bántani, tényleg csak a szerkezetre céloztam, de ahogy néztem túlélt ő már rosszabbat is, ez se fájhatott neki túlzottan. Ha a sugarak nem szedték darabokra a cuccot, akkor semmi se fogja. De még ha át is vészelte a támadásomat, azért eltávolítani megpróbálhattam. Ha a lövésem után is sértetlen volt a szerkezet, akkor elkértem Ralfitól a botját és azzal kezdtem el lepiszkálni. Csak legvégső esetben akartam hozzányúlni, hiszen még mindig nem tudtam, mi lehetett. De azt eltökéltem, hacsak nem derülnek ki új információk, akkor bármi volt is az, leszedtem a fickóról.
Nem tudtam hová tenni a fickót. Ha tippelnem kellett volna, csak egy szerencsétlen áldozat volt, akit elkaptak, megkínoztak és ezzel a szerkezettel kényszerítettek, hogy vadásszon ránk. De nem lehettünk benne teljesen biztosak. Attól még lehetett veszélyes. Antoine elkezdte ébresztgetni, de azért óvatosságra intettem, őt is meg a többieket is.
- Vigyázzunk vele. Hé, Uram, ébresztő. Remélem már megnyugodott, mert nem akarjuk még jobban bántani, inkább beszéljük meg a dolgokat civilizált mutánsok módjára.
Több most valahogy nem jutott eszembe. Minden esetre készen álltam, hogy ha a fickó felébredne és ismét nekünk támadna, esetleg újra megpróbálna medve alakot ölteni, akkor készen álljak bevinni neki egy újabb lövést, ezúttal fejre célozva, közelről, nem feltétlenül csak bénító szándékkal. Nem akartam bántani a fickót, hiszen láttam, milyen állapotban volt és miken mehetett keresztül. De ha esetleg a sok fájdalom megőrjítette és már nem volt önmaga többé, veszélyes elem volt és még mindig végezni akart velünk, akkor nem volt más választásunk, mint hogy mi végeztünk vele. Megkötözni aligha tudtuk volna, hiszen át tudott változni egy hatalmas és erős medvévé. Nem, itt csak a likvidálás jöhetett szóba, ha még mindig meg akart minket támadni. De reméltem, hogy ideáig nem fajult a dolog. Bíztam benne, hogy vagy a kiütéstől, vagy a szerkezet eltávolításától, vagy bármi mástól, de észhez tért a mackóvá változni képes mutáns. Esetleg még információval is szolgálhatott nekünk. És akkor ő, Ralfi, én, Antoine, az új csaja, sőt, ha még kis kőbarátunk is a környéken járt, akkor ő is egybegyűlhettünk, visszamehettünk a barlangba és átbeszélhettük hogyan tovább. A következő lépésünk tehát attól függött, hogy medvéből visszaváltozott ellenfelünk mennyire bizonyul együttműködésre képesnek.
Kemény menet volt, az biztos. Szerencsére sose kell megtudnom, ketten elegen lettünk volna-e egy ilyen küzdelemhez, pont időben bukkant fel a lovasság. Persze ezt nem fogom elismerni, a munka jelentős része így is ránk hárult, de elterelésnek pont megfelelt a két jómadár. Kíváncsi voltam, ki volt ez a csajszi, kicsit gyanús volt, hiszen ő sem volt velünk a kezdésnél. De Antoine-nal volt, szóval bízott benne, egyelőre nekünk is bízni kellett, vagy mi. A mesélésre később is volt idő. Egyelőre a medveember esetét kellett megoldanunk. Eddig nem volt túl barátságos, de ennyi kínzás után senki se lenne az. Bíztam benne hogy a fickó őrülete a szerkezetből eredt, vagy esetleg némi ki nem eresztett gőzből, de mostanra már remélhetőleg egyik miatt se kellett aggódnunk. Ha mégis, akkor végeznünk kellett vele, és ha fenyegetett minket, akkor meg is tettem. De remélhetőleg megnyugodott a fickó. És akkor megbeszélhetjük nyugisan, kivel is volt dolgunk. Ki tudja, talán használható szövetségest faraghattunk belőle. Ennyi kínzás után biztos pipa lennék arra, aki ezt tette velem. Aki valószínűleg Arcade volt, vagy valamelyik cinkosa. Persze ez csak tipp, de egy erős darab. Minden esetre ránk nem haragudhatott, hiszen mi csak önvédelemből támadtunk neki, ami mondjuk ellentmondásosan hangzik, de hát ez volt a helyzet. Nem akartam medve lakoma lenni, fene gondolta volna, hogy egy öregember lapul a bunda alatt. Remélhetőleg egy értelmes fickó volt, akivel még az átélt borzalmak után is meg lehetett beszélni a dolgokat. Ez hamarosan kiderül. Ezt az aprócska csatát egyelőre megnyertük, de messze volt még az este vége, hosszú út vezetett még a végső diadalig.
Győzelem. Vagy csak fél győzelem? Nem, ez még annyi sem volt. Picurka győzelem, legyen az. Nem evett meg minket a medve. Akiket mellesleg egy életre megutáltam. De ezt már mondtam Tudom-tudom-tudom, a lustábbakban ez elég zavaros. Olvassa egyáltalán valaki ezeket az előzmény összefoglalókat? Mindegy, rendes leszek, és ezzel kezdem most is. Az én és még fél tucat diáktársam nyári szünetét a mutáns suliban egy emberrablás szakította meg, melynek keretében egy Murderworld nevű valóságshow sztárjai lettünk, amely a salemi erdőben játszódott. Mielőtt nagyon elkezdtünk volna küzdeni a dolog ellen, a műsorvezetőnk, Arcade felrobbantotta csapatból a másik csajt, valami Aliciát, szóval az ösztönzés megvolt. De kaptunk menő X-Men szerkót. Igen, a másik oldalán az egyenletnek kábé ennyi volt. Borzalmas egy este. A csapattársaim Ralf Shaw, Alex Wilder, Antoine Alanian, Zack Blue és Peter Calm, csupa erős legény, a problémák ott kezdődnek, hogy inkább nehezítik az ember dolgát, mint segítik azt. Hát hiába, még mindig a nők viszik előre a világot. Szépen bemutatkoztunk az emelvényen, majd megkaptuk a feladatunkat, túl kellett élni az éjszakát, ami úgy 4 órát jelentett. Sima ügy, nem? Hát nem. Amúgy is utáltam az erdőket, de ha még tele is dobálták mindenféle vacakkal, ami megpróbált megölni minket, az már tényleg több volt a soknál. Kezdésnek rögtön kaptunk egy hatalmas, lézerlövő, mutánsvadász Őrszemet. Hiába próbáltam tervezgetni, a többiek érhetően nem voltak vevők rá, így jött a tartalék terv, a menekülés. Sok-sok irányba elindultunk, a gép a kis teleportálónkat szemelte ki elsőnek, addig mi többiek elpucolhattunk. Úgy tűnt, ezt megúsztuk, én és újdonsült kompániám, Ralf, vagyis Ralfi. Nem csak a veszélyes robotkától szabadultunk meg, de ön- és közveszélyes csapattársainktól is. Egy darabig futottunk, amíg elértünk egy sziklásabb részre, ahol már biztonságban éreztük magunkat. És Ralfi orra bukott, sajnálom, ezt muszáj megemlítenem mindig, annyira vicces, de persze nem nevettem ki, az csúnya dolog lett volna. Gyorsan letisztáztuk az alapfelállást. Mivel ő vízzel tudott tocsogni, én pedig optikai sugarakat lőttem a szememből, gondolom, mondanom se kell, ki lett a főnök. Azért elmondom, én lettem. Elsődleges feladatként egy biztonságos menedék felderítését tűztem ki. A legfontosabb szabály pedig, semmi tapi. Persze hogy nem sikerült betartani, bárki meglepődött? No mindegy. Magasröptű párbeszédünkbe a föld is beleremegett, amitől én is a földön kötöttem ki. Tényleg rengett a föld. Majd abbamaradt. Aztán megint elkezdődött, tőlünk kicsit távolabb. És előbukkant újdonsült útitársunk. Majdnem megsütöttem a támadónak vélt idegent, de szerencsére a felbukkanó ártalmatlan, aranyos, rettegő szempárt meggyőzött róla, hogy nincs szükség erőszakra. Egy kőszerű lény fejecskéje bukkant elő a földből. Ralfi egyből örökbe is fogadta, én kicsit bizalmatlan voltam az elején, de engem is hamar meggyőzött a kis vacak, hogy nincs mitől tartani. Megvolt a fizikai kapcsolatfelvétel is, ő megbökdösött minket, mi megsimogattuk, hamar elnyertük egymás bizalmát. Beszélni ugyan nem tudott, de értett minket, kezdésnek ez is megtette. A nevét nem tudtuk meg, a beceneveink nem tetszettek neki, de ez a kommunikációt nem akadályozta. Megérdeklődtem tőle, tudott-e valami biztonságos menedéket a közelben és azonnal el is vezetett minket egy barlanghoz. Vagyis inkább csak egy pár méterszer pár méteres beugró volt, de a legjobb fajtából. Lakatlan volt, biztonságos, meleg, nyugis, nem is kellett ennél több. Rövid vizsgálódás után letelepedtem odabent, beinvitáltam két útitársamat és hozzáláttam a kis pihenőnk kiélvezéséhez.
Nem tartott túl sokáig, de jól esett. A nagy káosz közepette minden ilyen pillanatot értékelni kell. Pláne ha az utolsó lehet. Eddig jól álltunk a túlélésért folytatott harcban, de még nagyon messze volt a vége és sok kihívás várt még ránk. De egyelőre csak annyit kellett tennünk, hogy kiélvezzük a pillanatot így hármasban. Persze azért történtek közben furcsaságok. Az égen nem messze megjelent egy szivárvány, nem a klasszikus hajlított fajta, hanem egy egyenes darab, csak hogy úgy 20 méteres magasságban el is tűnjön. Nem tudtuk hová tenni az eseményt, de nem is nagyon terveztük kivizsgálni az esetet, tökéletesen el voltunk magunkban a kisfészkünkben. Kis kőbarátunk még egy kis meglepetéssel is előrukkolt. A hátából növesztett egy fát és megkínált minket az arról lógó almákból. Furcsa volt, de nem voltam válogatós, pláne nem ilyen körülmények között. Megköszöntem a gyümölcsöt és valóban nagyon jól esett elfogyasztani, ételnek és italnak is megfelelő volt. Kevéske ugyan, de bőven több volt, mint a semmi. Arcade persze megelégelte, hogy nyugiban ücsörögtünk és új mellék küldetést tűzött ki. Három társunk esett fogságba és várt az Őrszem lábánál, vagy arra hogy jutalom fejében kimentsük őket, vagy arra hogy óránként kivégezzék őket egyesével. Egyik lehetőség sem kecsegtetett túl sok jóval. Bár felvetettem, hogy valami használható tervet alkalmazva megpróbálhatnánk a mentőakciót, Ralfi gyorsan felsorolt minden meggyőző ellenérvet, amiket már magamnak is elmondtam magamban. Hárman ezt nem tudtuk megoldani, se erőforrásaink, se ötleteink, se lehetőségeink nem voltak egy ilyen akció levezényléséhez. Egyet értettem, de nem szándékoztam ilyen könnyen feladni, bár nem kedveltem a csapattársainkat, azért a halálukat mégsem akartam, néhány gondolatot megérte rájuk pazarolni. Legalábbis ezt tettem volna, ha továbbra is nyugtunk lett volna, de Ralfinak más elképzelései voltak az este folytatását illetően.
Egy igen meggyőző előadás keretében, melyekhez még könnyek is társultak, produkált egy igen szép kiakadást, egy ordítással a végén. Talán be is vettem volna a dolgot, sőt, még meg is esett volna rajta a kicsi szívem, de túlfeszítette a húrt. Az általa kiadott hanghatásra azonnal érkezett is a válasz az erdőből, egy állatias üvöltés formájában. Valaki kedvesen elfogadta a vacsorára invitálást. Visszagondolva, nem történt tragédia. Túlságosan nagy volt a nyugalmunk ahhoz, hogy túl sokáig így maradjon. Arcade előbb-utóbb a nyakunkba dobott volna valami rémséget. Ralfi nem akarta ezt megvárni, inkább a kezébe vette a sorsunkat. Na igen, ez így utólag logikusan is hangzik. Ott és akkor azonban csak arra tudtam gondolni, hogy megint bajban voltunk, emiatt a hülye miatt. Természetesen az ilyenkor legegyértelműbb reakciót produkáltam. Megvártam míg nem figyelt, védekezésre képtelen volt, tökéletes célpontot nyújtott, majd lekevertem neki életem eddigi legjobban sikerült pofonját. Azt hiszem az X ruci és Ralfi tanyálása mellé ez is kötelező darabja lesz majd minden egyes bejegyzésemnek. Borzasztóan jól esett, Ralfi egyből magába szállt, én pedig kiadtam magamból a mérgemet. Így már mindketten koncentrálhattunk az új jövevényre, akármi is volt az. Kis kőbarátunk a veszély első jelére eltűnt, így csak magunkra számíthattunk. Megvolt a tervem, de azért szívesen meghallgattam azt Ralfi hangján is. Lézerlövés, aztán ha nem jó, akkor menekülés. Ralfi már fel is szerelkezett egy seprűre hasonlító ággal és egy övvel, hogy hősi gladiátor küzdelemben lefoglalja az ellenséget, ha arra kerülne a sor, hogy elfuthassak. Na jó, ha a barlang annyira még nem is volt romantikus, ez azért már kezdett valami olyasmire hasonlítani. Nehéz is lett volna bármi negatívval előállni, amikor megfogta a kezem és azt mondta vigyázzak magamra. Jól csinálta, el kellett ismerni. De azért nekem is megvolt a magam sütnivalója. Nem akartam túl sok csontot dobni egyszerre a nézőinknek, de azért valamit csak kellett. Szóval végigsimítottam az arcát, pont ahol a képe vöröslött a pofontól, majd viszonoztam az óvatosságra intést. Igen, ez elég is volt egyelőre. A többit tartogassuk a következő jelenetre. Mintha a rendező is így érezte volna, mert alig hogy elbúcsúztunk egymástól, fel is bukkant újdonsült ellenfelünk.
A fák közül erős léptek hangja és mély morgás szűrődött ki. Az utána felbukkanó vörös szempár egyáltalán nem tűnt olyan barátságosnak, mint a kis kőfickóé volt. Egy hatalmas lény bontakozott ki az erdő takarásából. Egy medve volt, négy lábon sétált, de így is jó másfél méter magas volt. A szája habzott, hatalmas nyálcseppek estek le belőle a földre, elég éhesnek tűnt. Nagyon vicsorgott ránk a mackó, 10 méteres magasságból könnyű ám keménykedni. Én is csak így mertem vele kezdeni. Muszáj volt kicsit heccelnem, mert így túlságosan messze volt a sugaraimhoz, 5 méteren kívül nem nagyon volt hatásuk. Kiléptem a takarásból, hogy jól lásson, majd ingereltem kicsit, hogy jöjjön közelebb. A terv ezen része maradéktalanul bevált, a medve jött. Jött és jött és jött és beért a lövési távolságomba. Itt már nem húztam az időt, a vizoromhoz nyúltam és lőttem felé az optikai sugarakat. Találat, a medve bundája meg is perzselődött és hangosan bömbölt a fájdalom hatására, megérezte, ebben biztos voltam. De elég masszív teremtés volt, egy lövésnél bőven több kellett a leterítéséhez. Erre azonban nem volt időm, ugyanis a támadással sikerült teljesen magamra terelni a figyelmét. Szerencsére már felkészültem a rohamára, így időben el tudtam vetődni és azonnal futottam is tovább a fák felé. A mackó azonban nem fordult Ralfi irányába, ahogy terveztük, hanem engem üldözött továbbra is. Megnyugtató előnnyel indultam, de nem tudtam meddig sikerülhet megtartani, így sürgettem Ralfit, hogy ideje lenne akcióba lépni. A terv nem hogy bevált, de némi külső segítség hatására elsöprő sikerült is aratott.
Tudtam én hogy jól láttam azt a mocorgást a fák között. Mikor már majdnem odaértem, két alak lépett ki onnan, egy ismerős és egy kevésbé ismerős. Az egyik Antoine volt, aki egy roppantul ijesztő csoda bottal próbálta elkergetni a hatalmas medvét. Ezek szerint ő volt az a jómadarak közül, akit nem fogtak el. De hogy nem kapták el, ez rejtély, de mindegy, itt volt, az a lényeg és most hasznát is vettük. A vele lévő csaj nem volt ismerős. Elég rossz bőrben volt, ő lehetett az, aki a szivárványért volt felelős, legalábbis abból ítélve, ahogy a medve ellen küzdött. Most már négyen voltunk, ennek már elégnek kellett lennie, hogy elintézzük a medvét. Ralfi feldobta, hogy kerítsük be, azonnal pozícióba is álltam, hogy az új jövevényekkel és a minket utolérő Ralfival 4 oldalról támadhassuk a rémséget. Ahhoz képest, hogy szedett-vedett egy csapat voltunk, remekül megoldottuk ezt a dolgot. Négy oldalról támadtunk, megosztottuk a figyelmét, ha valaki felé odakapott, annak volt ideje kitérni a támadás elől. Felém is csapkodott néha, de minél több sérülést kapott be, annál lassabb volt. Nem kíméltem, beleeresztettem jó pár sugarat, addig nem terveztem leállni, amíg össze nem esett. 2-3 percig ütöttük, lőttük, csapkodtuk azzal, amink volt, de csak sikerült elérni a kívánt hatást. A medve megtántorodott és elterült a földön. Hatalmasat lélegzek fel, mikor az állat összeesik, sikerült, megcsináltuk, ezt is elintéztük és még csak meg sem sérültünk, ez aztán tényleg profi munka volt.
- Szép csapatmunka volt.
Mondtam elégedetten, miközben azért lihegtem kicsit, hiszen nem kevés adrenalin dolgozott bennem eddig, hogy tudjak futni, ugrálni, lövöldözni, ami az akció végeztével megcsappant és ezt picurkát meg is éreztem. De sikerült, legyőztük, csak ez számított jelenleg, így most volt időm kifújni magam. Azt hittem ennyi is lesz a medvés történetünk, esetleg feldaraboljuk még vacsorának, de jött egy nem várt fordulat, ami kicsit megkavarta a dolgokat, megint.
A földön fekvő medve visszaváltozott emberré. Egy idősebb, őszülő hajú, ráncos, vékony testalkatú férfi rejtőzött eddig a bunda alatt. A teste tele volt sérülésekkel, de nem csak azokkal, amiket mi okoztunk, sőt, azok kifejezetten elenyészőek voltak. Rengeteg korábbi volt, valószínűleg kínzások nyomai, frissek, pár hetesek és több hónaposan egyaránt. Ezt az embert, vagyis inkább sejthetően mutánst megkínozták, többször is, talán folyamatosan. A lapockáján volt valamiféle szerkezet. Olyan volt, mint egy képességblokkoló, de biztosan nem az volt, hiszen eddig is medve alakban parádézott. Ha tippelnem kellett volna, ez volt az, ami megvadította a fickót. Vagy ez tartotta életben. Bármi lehetett, mert fogalmam se volt, mi az. De nem is érdekelt. Volt egy olyan érzésem, hogy rossz cucc volt és hogy nem véletlenül volt ott, szóval természetesen elsődleges feladatomnak annak az eltávolítását tűztem ki.
- Nem tudom mi az ott a hátán, de ha nincs ellene kifogásotok, megszabadítom tőle.
Ha valaki ész érvekkel ellenkezett, azt meghallgattam, de ha nem akadt ilyen, akkor hozzáláttam az eltávolítási folyamathoz. Csúnya dolog a fekvő emberbe lövöldözni, én mégis ezt terveztem. Olyan távolságba helyezkedtem, ahonnan be tudtam fogni a szerkezetet, mint célpontot és lőttem felé. A fickót már nem akartam bántani, tényleg csak a szerkezetre céloztam, de ahogy néztem túlélt ő már rosszabbat is, ez se fájhatott neki túlzottan. Ha a sugarak nem szedték darabokra a cuccot, akkor semmi se fogja. De még ha át is vészelte a támadásomat, azért eltávolítani megpróbálhattam. Ha a lövésem után is sértetlen volt a szerkezet, akkor elkértem Ralfitól a botját és azzal kezdtem el lepiszkálni. Csak legvégső esetben akartam hozzányúlni, hiszen még mindig nem tudtam, mi lehetett. De azt eltökéltem, hacsak nem derülnek ki új információk, akkor bármi volt is az, leszedtem a fickóról.
Nem tudtam hová tenni a fickót. Ha tippelnem kellett volna, csak egy szerencsétlen áldozat volt, akit elkaptak, megkínoztak és ezzel a szerkezettel kényszerítettek, hogy vadásszon ránk. De nem lehettünk benne teljesen biztosak. Attól még lehetett veszélyes. Antoine elkezdte ébresztgetni, de azért óvatosságra intettem, őt is meg a többieket is.
- Vigyázzunk vele. Hé, Uram, ébresztő. Remélem már megnyugodott, mert nem akarjuk még jobban bántani, inkább beszéljük meg a dolgokat civilizált mutánsok módjára.
Több most valahogy nem jutott eszembe. Minden esetre készen álltam, hogy ha a fickó felébredne és ismét nekünk támadna, esetleg újra megpróbálna medve alakot ölteni, akkor készen álljak bevinni neki egy újabb lövést, ezúttal fejre célozva, közelről, nem feltétlenül csak bénító szándékkal. Nem akartam bántani a fickót, hiszen láttam, milyen állapotban volt és miken mehetett keresztül. De ha esetleg a sok fájdalom megőrjítette és már nem volt önmaga többé, veszélyes elem volt és még mindig végezni akart velünk, akkor nem volt más választásunk, mint hogy mi végeztünk vele. Megkötözni aligha tudtuk volna, hiszen át tudott változni egy hatalmas és erős medvévé. Nem, itt csak a likvidálás jöhetett szóba, ha még mindig meg akart minket támadni. De reméltem, hogy ideáig nem fajult a dolog. Bíztam benne, hogy vagy a kiütéstől, vagy a szerkezet eltávolításától, vagy bármi mástól, de észhez tért a mackóvá változni képes mutáns. Esetleg még információval is szolgálhatott nekünk. És akkor ő, Ralfi, én, Antoine, az új csaja, sőt, ha még kis kőbarátunk is a környéken járt, akkor ő is egybegyűlhettünk, visszamehettünk a barlangba és átbeszélhettük hogyan tovább. A következő lépésünk tehát attól függött, hogy medvéből visszaváltozott ellenfelünk mennyire bizonyul együttműködésre képesnek.
Kemény menet volt, az biztos. Szerencsére sose kell megtudnom, ketten elegen lettünk volna-e egy ilyen küzdelemhez, pont időben bukkant fel a lovasság. Persze ezt nem fogom elismerni, a munka jelentős része így is ránk hárult, de elterelésnek pont megfelelt a két jómadár. Kíváncsi voltam, ki volt ez a csajszi, kicsit gyanús volt, hiszen ő sem volt velünk a kezdésnél. De Antoine-nal volt, szóval bízott benne, egyelőre nekünk is bízni kellett, vagy mi. A mesélésre később is volt idő. Egyelőre a medveember esetét kellett megoldanunk. Eddig nem volt túl barátságos, de ennyi kínzás után senki se lenne az. Bíztam benne hogy a fickó őrülete a szerkezetből eredt, vagy esetleg némi ki nem eresztett gőzből, de mostanra már remélhetőleg egyik miatt se kellett aggódnunk. Ha mégis, akkor végeznünk kellett vele, és ha fenyegetett minket, akkor meg is tettem. De remélhetőleg megnyugodott a fickó. És akkor megbeszélhetjük nyugisan, kivel is volt dolgunk. Ki tudja, talán használható szövetségest faraghattunk belőle. Ennyi kínzás után biztos pipa lennék arra, aki ezt tette velem. Aki valószínűleg Arcade volt, vagy valamelyik cinkosa. Persze ez csak tipp, de egy erős darab. Minden esetre ránk nem haragudhatott, hiszen mi csak önvédelemből támadtunk neki, ami mondjuk ellentmondásosan hangzik, de hát ez volt a helyzet. Nem akartam medve lakoma lenni, fene gondolta volna, hogy egy öregember lapul a bunda alatt. Remélhetőleg egy értelmes fickó volt, akivel még az átélt borzalmak után is meg lehetett beszélni a dolgokat. Ez hamarosan kiderül. Ezt az aprócska csatát egyelőre megnyertük, de messze volt még az este vége, hosszú út vezetett még a végső diadalig.
_________________
Reneszánsz:
Jack Gammer - SHIELD ügynök
Arnold Braun - HYDRA katona
Rachel Burrows - X-diák
Doktor Julius Amadeus Chaos - a Ravencroft intézet egy őrültje
Gótika:
Jack Gammer - rendőrhadnagy
Jack Gammer- 2. szint - 6 kredit
- Hozzászólások száma : 125
Hozzászólások régi : 71
Korábbi szint/kredit : 1.szint - 4 kredit
Aktuális szint/kredit : 3.szint - 8 kredit
Reputation : 0
Join date : 2011. Mar. 20.
Age : 30
Karakteradatok
Főkarakter: Jack Gammer
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok:
Re: Erdők
Miután megjönnek a többiek, már könnyedén leterítjük a medvét. A tervem tökéletes, miután bekerítettük nem sok esélye van ellenünk, de nem sok időt hagy nekünk örülni, miután kiderült. Persze hogy el kell bassza itt a felépített reputációnkat, visszaalakul emberré, aztán a nézők már csak azt látják, hogy megkínoztunk egy szerencsétlent. Még szerencse, hogy nem néger, ha most rámvernék hogy rasszista vagyok, akkor elég sok szavazatot veszíthetnék. Persze azért így is elég, hogy rossz képet fessen rólunk, a megkínzott öreg testével, hogy döglött volna meg mielőtt idejött. Tony erre szólongatni kezdi, Rachel pedig a cuccot próbálja leszerelni róla, majd a botomat kéri el. Persze, szívesen, hogy koordinátori képességeimnek hála átvettem a szedett-vetett csürhétek felett a vezetést, és inspiráló személyiségem parancsnoksága alatt diadalmaskodtatok, nem is kell megköszönni. Ugyan, nélkülem maximum a csontotokat rágná... A fejemet csóválva adom oda a botot a csajnak, miközben a szőke csajszira nézek. Nem rossz, örülök neki, hogy érkezőink nem baszták el az arányokat, és továbbra is kiegyensúlyozott csapatunk marad.
- Szép csapatmunka volt, valóban. - bólintok Rachel szavaira, és kicsit átmozgatom az izmaimat, főleg a vállammal és a nyakammal körözve. - Az őrszemmel mi a tervetek? Mi inkább meghúznánk magunkat, Tony, mi már átéltük a következményeit annak, ha valaki eszetlenül nekimegy egy ellenségnek, amit nem győzhet le. Gondolom ti se akartok a vesztetekbe rohanni. - mondom higgadt, nyugodt hangon. Hadd gondolják azt a képernyők előtt, hogy a veszély kihozta belőlem a férfit, tököm nőtt, és hirtelen megtaláltam a vezetői génemet. Amikor viszont Rachel lézeres műtétre készült, felvontam a szemöldököm.
- Amúgy te komolyan arra készülsz, hogy megsüsd szerencsétlent? Miért nem próbáljuk előbb a két kezünkkel leszedni, vagy valami? - komolyan, már csak a hullagyalázás hiányzik a leírásunkból, hogy tényleg elveszítsük mindenki szimpátiáját.
- Kishaver, erre vagy? - szólongattam a kőlényt, figyelve, hogy ne lépjem át a veszélyes hanghatárt. - Kellene nekünk egy kis víz, vagy valami, ha meg tudnád mutatni Tonyéknak merre találnak az jó lenne. - folytattam, remélve hogy még a közelben van a kis barátunk.
- Csóri ha felébred az a legkevesebb, hogy egy kis vizet adunk neki, nem? - néztem a többiekre magyarázatként.
- Szép csapatmunka volt, valóban. - bólintok Rachel szavaira, és kicsit átmozgatom az izmaimat, főleg a vállammal és a nyakammal körözve. - Az őrszemmel mi a tervetek? Mi inkább meghúznánk magunkat, Tony, mi már átéltük a következményeit annak, ha valaki eszetlenül nekimegy egy ellenségnek, amit nem győzhet le. Gondolom ti se akartok a vesztetekbe rohanni. - mondom higgadt, nyugodt hangon. Hadd gondolják azt a képernyők előtt, hogy a veszély kihozta belőlem a férfit, tököm nőtt, és hirtelen megtaláltam a vezetői génemet. Amikor viszont Rachel lézeres műtétre készült, felvontam a szemöldököm.
- Amúgy te komolyan arra készülsz, hogy megsüsd szerencsétlent? Miért nem próbáljuk előbb a két kezünkkel leszedni, vagy valami? - komolyan, már csak a hullagyalázás hiányzik a leírásunkból, hogy tényleg elveszítsük mindenki szimpátiáját.
- Kishaver, erre vagy? - szólongattam a kőlényt, figyelve, hogy ne lépjem át a veszélyes hanghatárt. - Kellene nekünk egy kis víz, vagy valami, ha meg tudnád mutatni Tonyéknak merre találnak az jó lenne. - folytattam, remélve hogy még a közelben van a kis barátunk.
- Csóri ha felébred az a legkevesebb, hogy egy kis vizet adunk neki, nem? - néztem a többiekre magyarázatként.
_________________
Raten kinézete: (vegyétek figyelembe pls)
Vámpírképességeinek hála nem tudja elrejteni a szemfogait, csillog a szeme mint egy lázas embernek, és embertelen szépségének hála egyedülálló vonzerővel bír. Ettől eltekintve olyan, mint egy átlagos fiatal, huszonéves srác.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Karakterek: Raten Chromixen , Joseph Soltzbauer | x-diák: Ralf Shaw | AoA: Kalóz | Out: Mr. Fantastic, Ralf Shaw | FSK: Ralf Shaw |-|
Egyéb karakterek: Tomas Burton, Michael Nikostratos, Alex Fisher
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Re: Erdők
Résztvevők: Ralf Shaw, Antoine Alanian, Zack Blue, Peter Calm és Rachel Burrows
Következő körváltás: 2014. november 2. (szombat)
T-160 perc a napfelkeltéig
Peter nekilátott annak, hogy kiássa magát, amint ezt tette szomorúan kellett látnia, hogy az energiahálónak nem volt vége a talajban, hanem tovább folytatódott. Nem félkör alakú volt az egész, hanem egy teljes gömb, amiben voltak. Zack amint a levegő miatt kezdett aggódni érezte, hogy a kinti szél és hűvös még mindig érezhető volt, amiatt legalább nem kellett aggódnia, hogy megfullad, a levegő bejutott. Peter pedig sajnos nem jutott semmire és már mindkét társát elvesztette, hogy segítsenek, a többiek pedig sehol sem látszottak, akik még elvileg odakint voltak az erdőben.
Most, hogy volt ideje a csapatnak megnéznie, hogy kik érkeztek mivel Ralf régebb óta itt van ő megismerte a szőke hajú lányt, Angela volt, most lesz végzős a suliban, ő New Yorkban lakott, egész gazdag család tagjaként és soha sem volt bentlakásos. Egész nyáron Salem és az iskola közelében sem volt. Rachel nekilátott annak, hogy leszedje a szerkezetet az öreg hátáról, az mélyen a húsba vájta magát, mintha sebészi precizitással tették volna oda. Kitudja szedni belőle, csak egy csúnya sebet hagy hátra, ami még vérezni is fog. Azt, hogy mi lehetett az tényleg nem tudták megmondani, mert nem hasonlított a képessé blokkolókra. Leszedés után némileg vérzett a seb, de nem volt túl komoly, hamar el lehetett állítani, Ralf szavaira, amikor a kishavert hívta a föld mozogni kezdett, majd egy nem túl nagy kőszerű, vörös szemű valami dugta ki az orrát, majd a fejét a talajból és ő is gyanúsan kezdte méregetni az öregembert.
- Hát az micsoda? – kérdezte Angela a kőlényre.
Amikor mindenki próbálta az idős férfit felébreszteni nem nagyon sikreült, rendesen ki volt ütve és a sebek miatt valószínűleg fájdalmai lehettek, így eléggé esélyes volt, hogy jobb neki eszméletlenül egyelőre és lehetséges, hogy hosszabb ápolás kellene, mire magához tér.
- Nem kéne a többiek után menni, mielőtt az a valaki, aki megszólalt megöli őket?
Még huszonöt perce volt a csapatnak arra, hogy megpróbálja kiszabadítani a többieket.
Következő körváltás: 2014. november 2. (szombat)
T-160 perc a napfelkeltéig
Peter nekilátott annak, hogy kiássa magát, amint ezt tette szomorúan kellett látnia, hogy az energiahálónak nem volt vége a talajban, hanem tovább folytatódott. Nem félkör alakú volt az egész, hanem egy teljes gömb, amiben voltak. Zack amint a levegő miatt kezdett aggódni érezte, hogy a kinti szél és hűvös még mindig érezhető volt, amiatt legalább nem kellett aggódnia, hogy megfullad, a levegő bejutott. Peter pedig sajnos nem jutott semmire és már mindkét társát elvesztette, hogy segítsenek, a többiek pedig sehol sem látszottak, akik még elvileg odakint voltak az erdőben.
Most, hogy volt ideje a csapatnak megnéznie, hogy kik érkeztek mivel Ralf régebb óta itt van ő megismerte a szőke hajú lányt, Angela volt, most lesz végzős a suliban, ő New Yorkban lakott, egész gazdag család tagjaként és soha sem volt bentlakásos. Egész nyáron Salem és az iskola közelében sem volt. Rachel nekilátott annak, hogy leszedje a szerkezetet az öreg hátáról, az mélyen a húsba vájta magát, mintha sebészi precizitással tették volna oda. Kitudja szedni belőle, csak egy csúnya sebet hagy hátra, ami még vérezni is fog. Azt, hogy mi lehetett az tényleg nem tudták megmondani, mert nem hasonlított a képessé blokkolókra. Leszedés után némileg vérzett a seb, de nem volt túl komoly, hamar el lehetett állítani, Ralf szavaira, amikor a kishavert hívta a föld mozogni kezdett, majd egy nem túl nagy kőszerű, vörös szemű valami dugta ki az orrát, majd a fejét a talajból és ő is gyanúsan kezdte méregetni az öregembert.
- Hát az micsoda? – kérdezte Angela a kőlényre.
Amikor mindenki próbálta az idős férfit felébreszteni nem nagyon sikreült, rendesen ki volt ütve és a sebek miatt valószínűleg fájdalmai lehettek, így eléggé esélyes volt, hogy jobb neki eszméletlenül egyelőre és lehetséges, hogy hosszabb ápolás kellene, mire magához tér.
- Nem kéne a többiek után menni, mielőtt az a valaki, aki megszólalt megöli őket?
Még huszonöt perce volt a csapatnak arra, hogy megpróbálja kiszabadítani a többieket.
_________________
Reneszánsz/AoA/Outsiders: Thorhalla Lokidottir/Thordottir; Dr. Stephanie Miller; Jonathan Miller; Olaf Svenson
Mesélő, Einar Thorson/Skurgeson, Eyjolf Ragnar Miller, Gunnhild Morsus/Smed, Svanhild Ragnardottir, Lionheart
Harcimadár, Kaylyn von Hessen; VH: Freydis Einardottir, Victoria Miller; Ultimate: Stephanie Lyesmith, Jonathan Miller
Egyéb karaktereim - Nefadar, Nefi, Fórumanyu
![Erdők - Page 4 Q8r3UTy](https://i.imgur.com/q8r3UTy.jpg)
Thorhalla- Fórumanyu
- Hozzászólások száma : 14971
Hozzászólások régi : 7452
Korábbi szint/kredit : 18.szint - 60 kredit
Aktuális szint/kredit : 33.szint - 135 kredit
Reputation : 59
Join date : 2011. Feb. 19.
Karakteradatok
Főkarakter: Thorhalla
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok: Reneszánsz, Ultimate/Újvilág, Age of Apocalypse, Végtelen Háború, Outsiders -
Re: Erdők
// Remélem nem baj, hogy most egybe írom a kettejük reakcióit, de most Night-nál nem igazán tudnék elég hosszú reagot írni, hacsak nem akarok 6 sor kicsillagozott káromkodást írni XD //
Night érezte a hideget és a szelet, ami egyet jelentett azzal, hogy legalább a fulladás veszélye miatt nem kell aggódnia. Azonban volt más is, ami miatt aggódhatott.
~ Archade megöli egyikünket minden órában, hacsak a többiek nem szabadítanak ki minket, ami a csapda, az eszméletlen mellett nem egy könnyű feladat.
Peter nekiállt kiásni a földet, de amint elért volna a kellő mélységbe, hogy áthaladjon a fal alatt valami furcsára lett figyelmes. Ahogy kaparta a földet feltűnt, hogy valami fénylik a földben. Arrébb söpörte a föld utolsó részeit is, ami eddig eltakarta azt, amit nem akart látni.
- Ez most komoly? Ez a pajzs gömb alakú, így folytatódik a földben. Mivel Night teljesen be van gubózva, a képességét pedig amúgy is blokkolja az a háló, de ha még ennek ellenére is sikerülne lemásolnom a képességét, akkor is a sérüléseim miatt megint leesne rólam a képesség.
Gondolkodott hangosan a srác miközben vett néhány mély lélegzetet, hogy ne veszítse el a hidegvérét, ami sokszor a segítségére volt már.
- Lássuk maradt -e akármilyen opcióm.
Elkezdte alaposabban felmérni a környezetét, mint az előbb. keresve valamit, valamit ami akár egy kicsit is segíthet rajtuk. Leginkább abban bízott, hogy talál valami generátort, ami a pajzsot fenntartja, így ha azt lekapcsolja, akkor ki is tudnak jutni innen. Ha ilyesmit nem talál, akkor az őrszemet kezdi el vizsgálni hogy hátha ő a központja a pajzsnak. Vagy ha kívülről nem látható a dolog, akkor megpróbálja megvizsgálni magát az őrszemet, mivel az most nem aktív talán van esélye az irányítópanelt megtalálni és ha elég hozzá a hekker tudása, akkor talán idővel sikerülhet felülírnia annak rendszerét és azzal kiiktatni a pajzsot, és megszüntetni az esetleges aktív őrszem veszélyt is.
Persze ezek csak tervek, az más kérdés, hogy ezekből, mit tudna megvalósítani, és, hogy mennyi idő alatt.
Night érezte a hideget és a szelet, ami egyet jelentett azzal, hogy legalább a fulladás veszélye miatt nem kell aggódnia. Azonban volt más is, ami miatt aggódhatott.
~ Archade megöli egyikünket minden órában, hacsak a többiek nem szabadítanak ki minket, ami a csapda, az eszméletlen mellett nem egy könnyű feladat.
Peter nekiállt kiásni a földet, de amint elért volna a kellő mélységbe, hogy áthaladjon a fal alatt valami furcsára lett figyelmes. Ahogy kaparta a földet feltűnt, hogy valami fénylik a földben. Arrébb söpörte a föld utolsó részeit is, ami eddig eltakarta azt, amit nem akart látni.
- Ez most komoly? Ez a pajzs gömb alakú, így folytatódik a földben. Mivel Night teljesen be van gubózva, a képességét pedig amúgy is blokkolja az a háló, de ha még ennek ellenére is sikerülne lemásolnom a képességét, akkor is a sérüléseim miatt megint leesne rólam a képesség.
Gondolkodott hangosan a srác miközben vett néhány mély lélegzetet, hogy ne veszítse el a hidegvérét, ami sokszor a segítségére volt már.
- Lássuk maradt -e akármilyen opcióm.
Elkezdte alaposabban felmérni a környezetét, mint az előbb. keresve valamit, valamit ami akár egy kicsit is segíthet rajtuk. Leginkább abban bízott, hogy talál valami generátort, ami a pajzsot fenntartja, így ha azt lekapcsolja, akkor ki is tudnak jutni innen. Ha ilyesmit nem talál, akkor az őrszemet kezdi el vizsgálni hogy hátha ő a központja a pajzsnak. Vagy ha kívülről nem látható a dolog, akkor megpróbálja megvizsgálni magát az őrszemet, mivel az most nem aktív talán van esélye az irányítópanelt megtalálni és ha elég hozzá a hekker tudása, akkor talán idővel sikerülhet felülírnia annak rendszerét és azzal kiiktatni a pajzsot, és megszüntetni az esetleges aktív őrszem veszélyt is.
Persze ezek csak tervek, az más kérdés, hogy ezekből, mit tudna megvalósítani, és, hogy mennyi idő alatt.
_________________
Karik és multik: reneszánsz: Laura Slyen x-diák: Peter Calm NJK: Bakura Carter/Kyru,Gaia(Légió) VH:Vera Slyen, Vera Vi Slyen, Tamara Vera Slyen, AoA: 70 Bamf Epic:(aktívan) RANDOM (KM)
-
![Erdők - Page 4 He__s_such_a_bad_boy_by_gxbevingurl1995-d48h3n9](https://2img.net/h/th01.deviantart.net/fs70/200H/f/2011/243/9/8/he__s_such_a_bad_boy_by_gxbevingurl1995-d48h3n9.jpg)
![Erdők - Page 4 5000_Thanks_by_Mallemagic](https://2img.net/h/th08.deviantart.net/fs44/200H/i/2009/133/9/9/5000_Thanks_by_Mallemagic.jpg)
![Erdők - Page 4 Mudch0](https://2img.net/h/oi59.tinypic.com/mudch0.jpg)
![Erdők - Page 4 Starcraft_2__kerrigan_by_ruthieee-d7c63ms](https://2img.net/h/th02.deviantart.net/fs70/200H/f/2014/088/2/0/starcraft_2__kerrigan_by_ruthieee-d7c63ms.png)
![Erdők - Page 4 Jubz_ID_Collab_by_Boneitis](https://2img.net/h/th03.deviantart.net/fs41/200H/f/2009/004/4/c/Jubz_ID_Collab_by_Boneitis.jpg)
![Erdők - Page 4 __0___0___by_valentinakallias-d37m72i](https://2img.net/h/th09.deviantart.net/fs71/200H/f/2011/020/3/8/__0___0___by_valentinakallias-d37m72i.jpg)
Laura Slyen- 9. szint - 20 kredit
- Hozzászólások száma : 826
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2013. Feb. 20.
Age : 29
Karakteradatok
Főkarakter: Kira Sign
Főkari/multi: Multi
Síkok:
Re: Erdők
A férfi nem ébred fel, ami persze valahol érthető, hiszen nyilván annyi mindenen ment keresztül, ami még egy nála fiatalabb embert is kiütött volna. Az ötlet, hogy leszedjük a hátáról a gépet, nem igazán tetszik, mivel láthatóan valahogy beleoperálták a testébe, így biztosan kárt teszünk benne, amikor kivesszük. Ennek ellenére mégsem ellenkezem, mivel ha az változtatta vérszomjas állattá, azzal ártunk a legtöbbet, ha benne hagyjuk. Szerencsére Rachel viszonylag precízen tudja leszedni a cuccot a sugarával, így nem okoz halálos sebet az öregnek. Miután eláll a vérzés, többet már nem tehetünk érte, így itt az ideje, hogy rátérjünk a többiek megmentésére. Az nagyon hamar egyértelművé válik, hogy Ralf nem akar kockáztatni azért, hogy megmentse a többieket. Mégis, mire számítottam?! Igyekszem leplezni a dühömet, mert nincs idő vitatkozni, alig huszonöt percünk van, hogy megmentsük Alexet és a többieket. Angelával ketten nem leszünk rá képesek, pláne amíg ilyen állapotban van. Valahogy rá kell vennem Ralfot és Rachelt, hogy segítsenek, ráadásul nagyon gyorsan.
Közben Ralf valami "kishavert" kezd szólongatni. Először nem értem, hogy mit akar (talán mást is hozott ide Arcade menet közben Angelán kívül?), de néhány pillanattal később mozogni kezd a föld, és valami piros szemű, kőszerű lény feje bukkan elő.
~ Mi ez?! - tenném fel a kérdést, de Angela gyorsabb nálam. Az biztos, hogy valamiért hallgat Ralfra, és valószínűleg érti is, amit mond. De most nincs időnk vízért menni.
- Meg kell próbálnunk kiszabadítani a többieket. - mondom Ralfnak. Igyekszem nyugodt és tárgyilagos maradni, most egy dühkitörés valaki életébe kerülhet.
- Arcade nem fogja hagyni, hogy tétlenül üljünk, és ha tényleg vannak nézők, akiknek a véleménye számít, a legjobb mód arra, hogy eljátsszuk a szimpátiájukat, az, hogy itt maradunk. Nem elég, hogy gyávának tartanak majd, mert hagyjuk meghalni a barátainkat, még unalmasak is leszünk, mert nem csinálunk semmit.
~ Kérlek! Nem hagyhatunk több embert meghalni!
Közben Ralf valami "kishavert" kezd szólongatni. Először nem értem, hogy mit akar (talán mást is hozott ide Arcade menet közben Angelán kívül?), de néhány pillanattal később mozogni kezd a föld, és valami piros szemű, kőszerű lény feje bukkan elő.
~ Mi ez?! - tenném fel a kérdést, de Angela gyorsabb nálam. Az biztos, hogy valamiért hallgat Ralfra, és valószínűleg érti is, amit mond. De most nincs időnk vízért menni.
- Meg kell próbálnunk kiszabadítani a többieket. - mondom Ralfnak. Igyekszem nyugodt és tárgyilagos maradni, most egy dühkitörés valaki életébe kerülhet.
- Arcade nem fogja hagyni, hogy tétlenül üljünk, és ha tényleg vannak nézők, akiknek a véleménye számít, a legjobb mód arra, hogy eljátsszuk a szimpátiájukat, az, hogy itt maradunk. Nem elég, hogy gyávának tartanak majd, mert hagyjuk meghalni a barátainkat, még unalmasak is leszünk, mert nem csinálunk semmit.
~ Kérlek! Nem hagyhatunk több embert meghalni!
_________________
Mesélő
Reneszánsz: Danny Long, Bérmajom, Jerome Masamba/Ravasz, Peterson Gray, Antoine Alanian (X-diák)
Végtelen Háború: Damian Long
Másik Világ:
Outsiders: Jerome Masamba, T'Challa/Fekete Párduc
Apokalipszis Kora:
Exiles: Antoine Alanian
X-Rezervátum: Danny Long
Danny Long- 11. szint - 25 kredit
- Hozzászólások száma : 1097
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2012. Mar. 17.
Age : 30
Karakteradatok
Főkarakter: Danny Long
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok:
Re: Erdők
A kőlény felbukkan a hívásomra, mire Angela gyorsan fel is teszi az egyetlen logikus kérdést, amit valaki feltehet, amikor felbukkan egy kis kőszerű valami a földből.
- Egy kis aranyos... igazából nem tudom micsoda, de félénk, barátságos, és segítőkész. És érti amit mondunk neki. - magyarázom gyorsan, majd amikor Tony mondani kezdi, hogy menjünk kiszabadítani a többieket, megcsóválom a fejem.
- Menj csak, ha nagyon akarsz. Én emlékszem arra, mi lett, amikor egy társunk nekiment Apokalipszis lovasának, mert "az volt a helyes". - mondom, és az ujjaimmal mutogatom hozzá az idézőjeleket.
- Szerintem te is emlékszel rá, és ha itt lenne Alicia, Hektor, vagy bárki aki ott volt aznap, ők is emlékeznének rá. Nem akarok meghalni, Tony. Nem akarom eldobni feleslegesen az életem, amiért Wanka Tanka feláldozta magát. Sőt, ha odamész és meghalsz, azzal Alicia halálát is értelmetlenné teszed. Ezt akarod, Tony? Magaddal rántani másokat is, elvinni őket oda, ahol tudod, hogy nincs esélyed győzedelmeskedni? Hát legyen... de egy dologra válaszolj nekem, itt és most. Mond a szemembe, hogy biztos vagy abban, hogy élve megússzátok. Mond azt, hogy garantálni tudod a lányok biztonságát, hogy meg tudod védeni őket. Mond azt, hogy nem a halálba mentek. Ha vezetni akarod a többieket, akkor felelősséget is vállalsz értük, és a döntéseidnek súlya lesz. Még mindig olyan jó ötlet? - kérdezem tőle, végig a szemébe nézve.
- Egy kis aranyos... igazából nem tudom micsoda, de félénk, barátságos, és segítőkész. És érti amit mondunk neki. - magyarázom gyorsan, majd amikor Tony mondani kezdi, hogy menjünk kiszabadítani a többieket, megcsóválom a fejem.
- Menj csak, ha nagyon akarsz. Én emlékszem arra, mi lett, amikor egy társunk nekiment Apokalipszis lovasának, mert "az volt a helyes". - mondom, és az ujjaimmal mutogatom hozzá az idézőjeleket.
- Szerintem te is emlékszel rá, és ha itt lenne Alicia, Hektor, vagy bárki aki ott volt aznap, ők is emlékeznének rá. Nem akarok meghalni, Tony. Nem akarom eldobni feleslegesen az életem, amiért Wanka Tanka feláldozta magát. Sőt, ha odamész és meghalsz, azzal Alicia halálát is értelmetlenné teszed. Ezt akarod, Tony? Magaddal rántani másokat is, elvinni őket oda, ahol tudod, hogy nincs esélyed győzedelmeskedni? Hát legyen... de egy dologra válaszolj nekem, itt és most. Mond a szemembe, hogy biztos vagy abban, hogy élve megússzátok. Mond azt, hogy garantálni tudod a lányok biztonságát, hogy meg tudod védeni őket. Mond azt, hogy nem a halálba mentek. Ha vezetni akarod a többieket, akkor felelősséget is vállalsz értük, és a döntéseidnek súlya lesz. Még mindig olyan jó ötlet? - kérdezem tőle, végig a szemébe nézve.
_________________
Raten kinézete: (vegyétek figyelembe pls)
Vámpírképességeinek hála nem tudja elrejteni a szemfogait, csillog a szeme mint egy lázas embernek, és embertelen szépségének hála egyedülálló vonzerővel bír. Ettől eltekintve olyan, mint egy átlagos fiatal, huszonéves srác.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Karakterek: Raten Chromixen , Joseph Soltzbauer | x-diák: Ralf Shaw | AoA: Kalóz | Out: Mr. Fantastic, Ralf Shaw | FSK: Ralf Shaw |-|
Egyéb karakterek: Tomas Burton, Michael Nikostratos, Alex Fisher
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Re: Erdők
Résztvevők: Ralf Shaw, Antoine Alanian, Zack Blue, Peter Calm és Rachel Burrows
Következő körváltás: 2014. november 7. (péntek)
T-155 perc a napfelkeltéig
A védőpajzsban Peter talált egy fát az egyik szélen, aminek az aljában Night is feküdt, három bokrot és egy nagyobb követ, már-már sziklának mondható darabot. Ezefenlül itt volt a korábban reflektorfényt adó egyik állvány is, annak azonban nem volt drótja továbbra sem. És természetesen az őrszem is itt állt bent, noha nem az helyezkedett el középen. Ha irányítópanelt keresett rajta a fiú, akkor úgy saccolhatta, hogy a feje mögött kellene lennie, vagy a mellkason, azok a pontok pedig jó hat méter magasan volt a földhöz képest. Így valahogyan meg kellett oldani, hogy feljusson oda. Ha a fára felmászna, akkor talán sikerülne, bár a védőmező úgy négy méter magasan ért véget, a fát és az Őrszemet nem zavarta, azok átértek rajta és a szabadban is volt magasabb levő részük.
Ahogyan kimondta Ralf a szavakat, hogy nem akar meghalni és esze ágában sincs odamenni, hirtelen éles fájdalmat érzett a vállában, a következő, amit látott vért felköhögve térdre rogyva, hogy a vele szembenállókon is a vére volt a vállából pedig valami fém darab állt ki a bal oldalon. Arcade hologramja vetült ki.
- Hát nekem és a nézőknek az is megfelel, ha szépen lassan cafatok szakadnak ki belőled és itt halsz meg – mondta kegyetlen hangon. – Az is roppant szórakoztató, hogyha a saját véredbe fulladsz bele és a testrészeid darabokban robbannak le rólad. Szóval talpra! És indulás előre!
A fájdalom ellenére, ahogyan Arcade kimondta, hogy talpra és induljon Ralf teste önállóan mozdult és tett meg három lépést az őrszem irányába.
- Ki ezaz alak és honnan a fészkes fenéből került elő? – kérdezte hisztérikusan Angela.
Következő körváltás: 2014. november 7. (péntek)
T-155 perc a napfelkeltéig
A védőpajzsban Peter talált egy fát az egyik szélen, aminek az aljában Night is feküdt, három bokrot és egy nagyobb követ, már-már sziklának mondható darabot. Ezefenlül itt volt a korábban reflektorfényt adó egyik állvány is, annak azonban nem volt drótja továbbra sem. És természetesen az őrszem is itt állt bent, noha nem az helyezkedett el középen. Ha irányítópanelt keresett rajta a fiú, akkor úgy saccolhatta, hogy a feje mögött kellene lennie, vagy a mellkason, azok a pontok pedig jó hat méter magasan volt a földhöz képest. Így valahogyan meg kellett oldani, hogy feljusson oda. Ha a fára felmászna, akkor talán sikerülne, bár a védőmező úgy négy méter magasan ért véget, a fát és az Őrszemet nem zavarta, azok átértek rajta és a szabadban is volt magasabb levő részük.
Ahogyan kimondta Ralf a szavakat, hogy nem akar meghalni és esze ágában sincs odamenni, hirtelen éles fájdalmat érzett a vállában, a következő, amit látott vért felköhögve térdre rogyva, hogy a vele szembenállókon is a vére volt a vállából pedig valami fém darab állt ki a bal oldalon. Arcade hologramja vetült ki.
- Hát nekem és a nézőknek az is megfelel, ha szépen lassan cafatok szakadnak ki belőled és itt halsz meg – mondta kegyetlen hangon. – Az is roppant szórakoztató, hogyha a saját véredbe fulladsz bele és a testrészeid darabokban robbannak le rólad. Szóval talpra! És indulás előre!
A fájdalom ellenére, ahogyan Arcade kimondta, hogy talpra és induljon Ralf teste önállóan mozdult és tett meg három lépést az őrszem irányába.
- Ki ezaz alak és honnan a fészkes fenéből került elő? – kérdezte hisztérikusan Angela.
_________________
Reneszánsz/AoA/Outsiders: Thorhalla Lokidottir/Thordottir; Dr. Stephanie Miller; Jonathan Miller; Olaf Svenson
Mesélő, Einar Thorson/Skurgeson, Eyjolf Ragnar Miller, Gunnhild Morsus/Smed, Svanhild Ragnardottir, Lionheart
Harcimadár, Kaylyn von Hessen; VH: Freydis Einardottir, Victoria Miller; Ultimate: Stephanie Lyesmith, Jonathan Miller
Egyéb karaktereim - Nefadar, Nefi, Fórumanyu
![Erdők - Page 4 Q8r3UTy](https://i.imgur.com/q8r3UTy.jpg)
Thorhalla- Fórumanyu
- Hozzászólások száma : 14971
Hozzászólások régi : 7452
Korábbi szint/kredit : 18.szint - 60 kredit
Aktuális szint/kredit : 33.szint - 135 kredit
Reputation : 59
Join date : 2011. Feb. 19.
Karakteradatok
Főkarakter: Thorhalla
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok: Reneszánsz, Ultimate/Újvilág, Age of Apocalypse, Végtelen Háború, Outsiders -
Re: Erdők
Egyrészt dühít Ralf cinizmusa, másrészt viszont ezúttal értem, hogy miért mondja, amit mond. Nem lenne jogos, ha nem fogadnám el azt érvként, hogy élni akar. Én sem akarok meghalni, de ez teljesen más helyzet, mint a múzeumban. Amit Medve tett, az teljes ostobaság volt, Ms. Frost utasítása ellenére úgy ment neki a Lovasoknak, hogy tudnia kellett, hogy nem tud segíteni. Ezúttal viszont nincs más választásunk. Most nincs Ms. Frost, hogy szembeszálljon azokkal, akikhez mi nem vagyunk elég erősek. És még nem is ez a legnyomósabb érv. Azt, hogy Arcade játéka miatt nem tehetjük meg, hogy itt maradunk, teljesen elengedi a füle mellett. Nyilván nem akarja meghallani, de muszáj. Állom a tekintetét, és én is a szemébe nézve készülök válaszolni, de nincs rá időm. Köhögni kezd, és a szájából vér buggyan ki, majd térdre esik. A felköhögött vérből jó adag az én ruhámra jut. Azonnal tudom, hogy mi történik. Arcade bizonyítja, hogy igazam van a módszereivel kapcsolatban. A következő pillanatban meg is jelenik hologram formájában. Ahogy végez, és eltűnik, így szólok. Dühöm nagy részét felváltotta a döbbenet, de el kell neki mondanom, amit akartam.
- Nem tudom garantálni senkinek, hogy életben marad. Magamnak sem. Mindenki, aki velem jön, a saját felelősségére jön velem. Azt viszont biztos, hogy akkor nem maradunk életben, ha nem csinálunk semmit, és szabotáljuk Arcade műsorát! Látod, hogy bármelyik pillanatban megkínozhat, vagy megölhet minket, ha a nézők ránk unnak. Ez a helyzet teljesen más, mint a múzeumban. Nincs választásunk!
Amíg ezeket mondom, egy barátságosabb hangot ütök meg. Most a legkevésbé arra van szüksége, hogy agresszíven az arcába vágjam, amit nagyrészt valószínűleg már ő is ért. Azt viszont nem tudom elengedni, hogy Alicia halálát hozta fel. Nem érdekel, hogy Arcade most tépte fel a vállát, és fenyegette meg azzal, hogy széttépi. Ez nem törli el, amit mondott. Nem támadok ugyan neki, de jóval emeltebb hangon folytatom.
- Azt meg ne mondd nekem, hogy Alicia halála értelmetlenné válik. Nem azért halt, meg, hogy minket megmentsen. Az a rohadék Arcade, még ezt sem adta meg neki. A halála teljesen értelmetlen volt! Csak annyit tehetünk, hogy nem hagyjuk, hogy a többiek is így haljanak meg.
Nem akartam üvölteni vele, de a végére, azt veszem észre, hogy kiabálok, és megtelt a szemem könnyel. Gyorsan megtörlöm a szemem, és megpróbálom összeszedni magam. Úgy néz ki, hogy nekem kell vezetni a csapatot.
- És mi sem halhatunk meg így. Nincs választásunk.
Ezután Angelához fordulok, aki kezd teljesen pánikba esni. Az az igazság, hogy teljesen érthető módon.
- Nem tudom ki ez, és honnan jött, csak annyit, hogy most ő diktálja a szabályokat. Egy esélyünk van megmenekülni: ha győzünk.
Végignézek a társaságon. Remélhetőleg már mind értik, hogy csak egy irány van, és nincs veszteni való időnk.
- Induljunk! - mondom, és így is teszek. Óvatosan próbálom megközelíteni az őrszemet, és csak látótávolságig. Először csak fel akarom mérni a terepet.
- Nem tudom garantálni senkinek, hogy életben marad. Magamnak sem. Mindenki, aki velem jön, a saját felelősségére jön velem. Azt viszont biztos, hogy akkor nem maradunk életben, ha nem csinálunk semmit, és szabotáljuk Arcade műsorát! Látod, hogy bármelyik pillanatban megkínozhat, vagy megölhet minket, ha a nézők ránk unnak. Ez a helyzet teljesen más, mint a múzeumban. Nincs választásunk!
Amíg ezeket mondom, egy barátságosabb hangot ütök meg. Most a legkevésbé arra van szüksége, hogy agresszíven az arcába vágjam, amit nagyrészt valószínűleg már ő is ért. Azt viszont nem tudom elengedni, hogy Alicia halálát hozta fel. Nem érdekel, hogy Arcade most tépte fel a vállát, és fenyegette meg azzal, hogy széttépi. Ez nem törli el, amit mondott. Nem támadok ugyan neki, de jóval emeltebb hangon folytatom.
- Azt meg ne mondd nekem, hogy Alicia halála értelmetlenné válik. Nem azért halt, meg, hogy minket megmentsen. Az a rohadék Arcade, még ezt sem adta meg neki. A halála teljesen értelmetlen volt! Csak annyit tehetünk, hogy nem hagyjuk, hogy a többiek is így haljanak meg.
Nem akartam üvölteni vele, de a végére, azt veszem észre, hogy kiabálok, és megtelt a szemem könnyel. Gyorsan megtörlöm a szemem, és megpróbálom összeszedni magam. Úgy néz ki, hogy nekem kell vezetni a csapatot.
- És mi sem halhatunk meg így. Nincs választásunk.
Ezután Angelához fordulok, aki kezd teljesen pánikba esni. Az az igazság, hogy teljesen érthető módon.
- Nem tudom ki ez, és honnan jött, csak annyit, hogy most ő diktálja a szabályokat. Egy esélyünk van megmenekülni: ha győzünk.
Végignézek a társaságon. Remélhetőleg már mind értik, hogy csak egy irány van, és nincs veszteni való időnk.
- Induljunk! - mondom, és így is teszek. Óvatosan próbálom megközelíteni az őrszemet, és csak látótávolságig. Először csak fel akarom mérni a terepet.
_________________
Mesélő
Reneszánsz: Danny Long, Bérmajom, Jerome Masamba/Ravasz, Peterson Gray, Antoine Alanian (X-diák)
Végtelen Háború: Damian Long
Másik Világ:
Outsiders: Jerome Masamba, T'Challa/Fekete Párduc
Apokalipszis Kora:
Exiles: Antoine Alanian
X-Rezervátum: Danny Long
Danny Long- 11. szint - 25 kredit
- Hozzászólások száma : 1097
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2012. Mar. 17.
Age : 30
Karakteradatok
Főkarakter: Danny Long
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok:
Re: Erdők
Amint körbenézek, hogy mit is tehetnék, hamar kiderült, hogy nagyjából semmit, mivel mindennek, amire opcióm lenne van buktatója.
- Te aztán tényleg úgy tervezted, hogy mi magunk sehogy se tudjunk megszökni. Még az őrszem meghekkelésével se tudok próbálkozni.
Az utolsó mondatot persze már halkan mormogom magam elé, mivel az irányító panelhez se tudnék felmászni a pajzs magasságától. Mivel nem akartam feladni egy valami volt még amit meg tudtam próbálni és az az, hogy megpróbálom behatárolni a pajzs középpontját és ott keresni valami szokatlant, ha ott nem találok semmit, akkor marad az ásás.
- Csak nem a levegő vezérli ezt a cuccot körülöttünk.
- Te aztán tényleg úgy tervezted, hogy mi magunk sehogy se tudjunk megszökni. Még az őrszem meghekkelésével se tudok próbálkozni.
Az utolsó mondatot persze már halkan mormogom magam elé, mivel az irányító panelhez se tudnék felmászni a pajzs magasságától. Mivel nem akartam feladni egy valami volt még amit meg tudtam próbálni és az az, hogy megpróbálom behatárolni a pajzs középpontját és ott keresni valami szokatlant, ha ott nem találok semmit, akkor marad az ásás.
- Csak nem a levegő vezérli ezt a cuccot körülöttünk.
_________________
Karik és multik: reneszánsz: Laura Slyen x-diák: Peter Calm NJK: Bakura Carter/Kyru,Gaia(Légió) VH:Vera Slyen, Vera Vi Slyen, Tamara Vera Slyen, AoA: 70 Bamf Epic:(aktívan) RANDOM (KM)
-
![Erdők - Page 4 He__s_such_a_bad_boy_by_gxbevingurl1995-d48h3n9](https://2img.net/h/th01.deviantart.net/fs70/200H/f/2011/243/9/8/he__s_such_a_bad_boy_by_gxbevingurl1995-d48h3n9.jpg)
![Erdők - Page 4 5000_Thanks_by_Mallemagic](https://2img.net/h/th08.deviantart.net/fs44/200H/i/2009/133/9/9/5000_Thanks_by_Mallemagic.jpg)
![Erdők - Page 4 Mudch0](https://2img.net/h/oi59.tinypic.com/mudch0.jpg)
![Erdők - Page 4 Starcraft_2__kerrigan_by_ruthieee-d7c63ms](https://2img.net/h/th02.deviantart.net/fs70/200H/f/2014/088/2/0/starcraft_2__kerrigan_by_ruthieee-d7c63ms.png)
![Erdők - Page 4 Jubz_ID_Collab_by_Boneitis](https://2img.net/h/th03.deviantart.net/fs41/200H/f/2009/004/4/c/Jubz_ID_Collab_by_Boneitis.jpg)
![Erdők - Page 4 __0___0___by_valentinakallias-d37m72i](https://2img.net/h/th09.deviantart.net/fs71/200H/f/2011/020/3/8/__0___0___by_valentinakallias-d37m72i.jpg)
Laura Slyen- 9. szint - 20 kredit
- Hozzászólások száma : 826
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2013. Feb. 20.
Age : 29
Karakteradatok
Főkarakter: Kira Sign
Főkari/multi: Multi
Síkok:
Re: Erdők
Résztvevők: Ralf Shaw, Antoine Alanian, Zack Blue, Peter Calm és Rachel Burrows
Következő körváltás: 2014. november 17. (hétfő)
T-150 perc a napfelkeltéig
Nagyjából sikerült behatárolnia Peter a gömb középpontját, azonban az ásás meglehetősen sokáig fog tartani, mivel jó négy méter magasan volt a pajzs teteje és ilyen széles volt maga a gömb is, a középpontban legalább jó négy métert kellett leásnia ahhoz, hogy elérje az alját ennek. azonban, ami talán segíthetett, hogy a fák és bokrok között mozgást látott a fiú, majd sikerült nagyjából felismernie a társait, akik visszább jöttek.
Antoine szavaira Angela bólintott, hogy ő benne van és menjenek, Rachel is követte őket, ahogyan a kis földben közlekedő lény is, Ralf volt az egyetlen, aki vérző sebbel hátramaradt. A többiek megérkeztek az őrszem közelébe, az még mindig deaktivált maradt, úgy tűnt, hogy csak addig volt aktív, amíg a társaságot szétszórta. Az őrszem lábainál ott feküdt az eszméletlen Alex, nem messze tőle egy fénylő energiagubóban valaki, a látottak alapján valószínűleg Zack lehetett. Mert egy ponton Peter volt látható, aki nekilátott annak, hogy ásson a földbe valamit. Ha a társaság nagyon figyel, akkor gömb alakban hullámzó energiát lehetett látni, mintha egy energiapajzs lett volna.
//Gami mondta, hogy itt is csütörtök után ír és azt teszi, ami a logikus, azért irányítottam és ment a Danny karijával.//
Következő körváltás: 2014. november 17. (hétfő)
T-150 perc a napfelkeltéig
Nagyjából sikerült behatárolnia Peter a gömb középpontját, azonban az ásás meglehetősen sokáig fog tartani, mivel jó négy méter magasan volt a pajzs teteje és ilyen széles volt maga a gömb is, a középpontban legalább jó négy métert kellett leásnia ahhoz, hogy elérje az alját ennek. azonban, ami talán segíthetett, hogy a fák és bokrok között mozgást látott a fiú, majd sikerült nagyjából felismernie a társait, akik visszább jöttek.
Antoine szavaira Angela bólintott, hogy ő benne van és menjenek, Rachel is követte őket, ahogyan a kis földben közlekedő lény is, Ralf volt az egyetlen, aki vérző sebbel hátramaradt. A többiek megérkeztek az őrszem közelébe, az még mindig deaktivált maradt, úgy tűnt, hogy csak addig volt aktív, amíg a társaságot szétszórta. Az őrszem lábainál ott feküdt az eszméletlen Alex, nem messze tőle egy fénylő energiagubóban valaki, a látottak alapján valószínűleg Zack lehetett. Mert egy ponton Peter volt látható, aki nekilátott annak, hogy ásson a földbe valamit. Ha a társaság nagyon figyel, akkor gömb alakban hullámzó energiát lehetett látni, mintha egy energiapajzs lett volna.
//Gami mondta, hogy itt is csütörtök után ír és azt teszi, ami a logikus, azért irányítottam és ment a Danny karijával.//
_________________
Reneszánsz/AoA/Outsiders: Thorhalla Lokidottir/Thordottir; Dr. Stephanie Miller; Jonathan Miller; Olaf Svenson
Mesélő, Einar Thorson/Skurgeson, Eyjolf Ragnar Miller, Gunnhild Morsus/Smed, Svanhild Ragnardottir, Lionheart
Harcimadár, Kaylyn von Hessen; VH: Freydis Einardottir, Victoria Miller; Ultimate: Stephanie Lyesmith, Jonathan Miller
Egyéb karaktereim - Nefadar, Nefi, Fórumanyu
![Erdők - Page 4 Q8r3UTy](https://i.imgur.com/q8r3UTy.jpg)
Thorhalla- Fórumanyu
- Hozzászólások száma : 14971
Hozzászólások régi : 7452
Korábbi szint/kredit : 18.szint - 60 kredit
Aktuális szint/kredit : 33.szint - 135 kredit
Reputation : 59
Join date : 2011. Feb. 19.
Karakteradatok
Főkarakter: Thorhalla
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok: Reneszánsz, Ultimate/Újvilág, Age of Apocalypse, Végtelen Háború, Outsiders -
Re: Erdők
//Értelemszerűen nem tudok kört váltani, mert az mindenkinek fájna... legkésőbb szombaton kaptok új kört, ha előbb írtok, hamarabb...//
_________________
Reneszánsz/AoA/Outsiders: Thorhalla Lokidottir/Thordottir; Dr. Stephanie Miller; Jonathan Miller; Olaf Svenson
Mesélő, Einar Thorson/Skurgeson, Eyjolf Ragnar Miller, Gunnhild Morsus/Smed, Svanhild Ragnardottir, Lionheart
Harcimadár, Kaylyn von Hessen; VH: Freydis Einardottir, Victoria Miller; Ultimate: Stephanie Lyesmith, Jonathan Miller
Egyéb karaktereim - Nefadar, Nefi, Fórumanyu
![Erdők - Page 4 Q8r3UTy](https://i.imgur.com/q8r3UTy.jpg)
Thorhalla- Fórumanyu
- Hozzászólások száma : 14971
Hozzászólások régi : 7452
Korábbi szint/kredit : 18.szint - 60 kredit
Aktuális szint/kredit : 33.szint - 135 kredit
Reputation : 59
Join date : 2011. Feb. 19.
Karakteradatok
Főkarakter: Thorhalla
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok: Reneszánsz, Ultimate/Újvilág, Age of Apocalypse, Végtelen Háború, Outsiders -
Re: Erdők
Senki nem ellenkezik, így elindulok a megfelelő irányba. Most már nem fordulhatok vissza, de nem is lenne miért. Csak előre vezet út. A lányok jönnek velem, de Ralf tétovázik. Túl kevés az idő ahhoz, hogy tovább győzködjem. Ha nem jön, nélküle kell kiszabadítanunk a többieket. Kimondatlanul azért reménykedem, hogy nem marad ott. Ezek után már meg kellett értenie, hogy neki sincs választása. Minden negatív érzésem ellenére nem akarom, hogy meghaljon. Nehéz megállni, hogy ne nézegessek hátra, hogy jön-e, de muszáj határozottnak tűnnöm, ha már felvettem a vezető szerepet.
Végül sikerül megközelíteni az őrszemet. Szerencsére az inaktív, legalább ennyi könnyítést kaptunk. Persze nyilván elég unalmas lenne, ha a robot érzékelői százméterről kiszúrnák, hogy jövünk... A lábánál ott is van mindhárom hiányzók. Alex ájultnak tűnik, Peter viszont ébren van, és épp ás. Arról így hirtelen elképzelésem sincs, hogy miért. Nightot nem látom pontosan, de van ott egy alak, akit valami fénylő energia vesz körbe. Logikusnak tűnik, hogy ő az. Ahogy jobban megfigyelem a környéket, észreveszem az alig látható energiapajzsot. Valószínűleg ez tartja őket ott az őrszemnél.
- Valami energiapajzs veszi őket körbe. - mondom. Arról viszont elképzelésem sincs, hogy hogy lehet ezt deaktiválni. Nincs veszteni való időnk, bármennyire is életveszélyes a helyzet, muszáj lesz kockáztatnunk. Először azt kellene megtudni, hogy az őrszem aktiválódik-e ha megpróbáljuk megközelíteni a többieket. Ha tippelnem kéne, azt mondanám, hogy nem, mivel túl gyorsan és egyszerűen halnánk meg. Ennél ötletesebb csapda fog ránk várni.
- Biztos, hogy valami csapdába sétálunk, ha megpróbáljuk megmenteni őket, de nincs jobb ötletem, mint hogy közelebb menjünk. Talán az őrszem lábánál lehet valami, amivel kikapcsolhatjuk az energiapajzsot. Valami egyéb ötlet?
Ha senkinek semmi ötlete nincs, akkor tényleg nem marad más választás.
- Közelebb megyek, ti fedezzetek! - mondom. Veszek egy mély levegőt, és óvatosan kilépek a bokrok közül. Minden lépésnél legszívesebben visszafordulnék, de tudom, hogy nem tehetem. Próbálok a környezetem minden rezdülésére odafigyelni, miközben megközelítem a többieket. Készen állok arra, hogy azonnal menekülni kezdjek, ha látom, hogy az őrszem aktiválódni kezd, vagy másféle támadás ér.
Végül sikerül megközelíteni az őrszemet. Szerencsére az inaktív, legalább ennyi könnyítést kaptunk. Persze nyilván elég unalmas lenne, ha a robot érzékelői százméterről kiszúrnák, hogy jövünk... A lábánál ott is van mindhárom hiányzók. Alex ájultnak tűnik, Peter viszont ébren van, és épp ás. Arról így hirtelen elképzelésem sincs, hogy miért. Nightot nem látom pontosan, de van ott egy alak, akit valami fénylő energia vesz körbe. Logikusnak tűnik, hogy ő az. Ahogy jobban megfigyelem a környéket, észreveszem az alig látható energiapajzsot. Valószínűleg ez tartja őket ott az őrszemnél.
- Valami energiapajzs veszi őket körbe. - mondom. Arról viszont elképzelésem sincs, hogy hogy lehet ezt deaktiválni. Nincs veszteni való időnk, bármennyire is életveszélyes a helyzet, muszáj lesz kockáztatnunk. Először azt kellene megtudni, hogy az őrszem aktiválódik-e ha megpróbáljuk megközelíteni a többieket. Ha tippelnem kéne, azt mondanám, hogy nem, mivel túl gyorsan és egyszerűen halnánk meg. Ennél ötletesebb csapda fog ránk várni.
- Biztos, hogy valami csapdába sétálunk, ha megpróbáljuk megmenteni őket, de nincs jobb ötletem, mint hogy közelebb menjünk. Talán az őrszem lábánál lehet valami, amivel kikapcsolhatjuk az energiapajzsot. Valami egyéb ötlet?
Ha senkinek semmi ötlete nincs, akkor tényleg nem marad más választás.
- Közelebb megyek, ti fedezzetek! - mondom. Veszek egy mély levegőt, és óvatosan kilépek a bokrok közül. Minden lépésnél legszívesebben visszafordulnék, de tudom, hogy nem tehetem. Próbálok a környezetem minden rezdülésére odafigyelni, miközben megközelítem a többieket. Készen állok arra, hogy azonnal menekülni kezdjek, ha látom, hogy az őrszem aktiválódni kezd, vagy másféle támadás ér.
_________________
Mesélő
Reneszánsz: Danny Long, Bérmajom, Jerome Masamba/Ravasz, Peterson Gray, Antoine Alanian (X-diák)
Végtelen Háború: Damian Long
Másik Világ:
Outsiders: Jerome Masamba, T'Challa/Fekete Párduc
Apokalipszis Kora:
Exiles: Antoine Alanian
X-Rezervátum: Danny Long
Danny Long- 11. szint - 25 kredit
- Hozzászólások száma : 1097
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2012. Mar. 17.
Age : 30
Karakteradatok
Főkarakter: Danny Long
Főkari/multi: Főkarakter
Síkok:
Re: Erdők
Sikerült behatárolnom a középpontot és neki is láttam ásni. Épp csak fél méter mélységig jutottam, mikor rájöttem, hogy ez bizony sokáig fog tartani. Gondolkodva kezdtem el vakargatni a fejem, mikor megláttam, hogy valami mozog a pajzson kívül. Arra pillantottam és megláttam a csapat többi tagját, majdnem mindenkit.
~ Na végre már ideje volt.
Kimászok a gödörből és elkezdek feléjük "sétálni" már amennyire gyorsan ezzel a lábbal lehet. Persze, hogy ne tűnjön fel Archadenek, a dolog, de úgyis fel fog érzem, odasétálok Zackhez és úgy teszek mintha azon gondolkoznék, hogy őt hogyan fogom elvinni az útból, miközben a szememmel a társaimat figyelem, hogy mit találtak ki, ha egyáltalán kitaláltak valamit.
~ Remélem van valami a tarsolyukban, különben itt hamarosan vér fog folyni, ha Arcade be akarja tartani az ígéretét.
~ Na végre már ideje volt.
Kimászok a gödörből és elkezdek feléjük "sétálni" már amennyire gyorsan ezzel a lábbal lehet. Persze, hogy ne tűnjön fel Archadenek, a dolog, de úgyis fel fog érzem, odasétálok Zackhez és úgy teszek mintha azon gondolkoznék, hogy őt hogyan fogom elvinni az útból, miközben a szememmel a társaimat figyelem, hogy mit találtak ki, ha egyáltalán kitaláltak valamit.
~ Remélem van valami a tarsolyukban, különben itt hamarosan vér fog folyni, ha Arcade be akarja tartani az ígéretét.
_________________
Karik és multik: reneszánsz: Laura Slyen x-diák: Peter Calm NJK: Bakura Carter/Kyru,Gaia(Légió) VH:Vera Slyen, Vera Vi Slyen, Tamara Vera Slyen, AoA: 70 Bamf Epic:(aktívan) RANDOM (KM)
-
![Erdők - Page 4 He__s_such_a_bad_boy_by_gxbevingurl1995-d48h3n9](https://2img.net/h/th01.deviantart.net/fs70/200H/f/2011/243/9/8/he__s_such_a_bad_boy_by_gxbevingurl1995-d48h3n9.jpg)
![Erdők - Page 4 5000_Thanks_by_Mallemagic](https://2img.net/h/th08.deviantart.net/fs44/200H/i/2009/133/9/9/5000_Thanks_by_Mallemagic.jpg)
![Erdők - Page 4 Mudch0](https://2img.net/h/oi59.tinypic.com/mudch0.jpg)
![Erdők - Page 4 Starcraft_2__kerrigan_by_ruthieee-d7c63ms](https://2img.net/h/th02.deviantart.net/fs70/200H/f/2014/088/2/0/starcraft_2__kerrigan_by_ruthieee-d7c63ms.png)
![Erdők - Page 4 Jubz_ID_Collab_by_Boneitis](https://2img.net/h/th03.deviantart.net/fs41/200H/f/2009/004/4/c/Jubz_ID_Collab_by_Boneitis.jpg)
![Erdők - Page 4 __0___0___by_valentinakallias-d37m72i](https://2img.net/h/th09.deviantart.net/fs71/200H/f/2011/020/3/8/__0___0___by_valentinakallias-d37m72i.jpg)
Laura Slyen- 9. szint - 20 kredit
- Hozzászólások száma : 826
Hozzászólások régi : 0
Reputation : 0
Join date : 2013. Feb. 20.
Age : 29
Karakteradatok
Főkarakter: Kira Sign
Főkari/multi: Multi
Síkok:
4 / 6 oldal • 1, 2, 3, 4, 5, 6
4 / 6 oldal
Engedélyek ebben a fórumban:
Nem válaszolhatsz egy témára ebben a fórumban.
|
|